הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 145, 2004-12-15 09:00

אתי לבני: אנחנו פותחים את הישיבה שהנושא שלה הוא מקרי אונס בשירותים במועדונים.

אתי לבני: מדובר בכמות מקרים שהצטברה לאחרונה.

אתי לבני: אנחנו רוצים לפתוח את הנושא הזה לדיון ולראות מה מייחד את האונס הזה, איך אפשר להתמודד איתו, איך אפשר לטפל בו.

אתי לבני: אנחנו התחלנו באיחור את הישיבה הזאת, מאחר ואנחנו מחכים לבחורה שעליה דווח בימים האחרונים שנפגעה ממעשה האונס.

אתי לבני: מאוד היה חשוב לנו להביא את דבריה כדי להראות מה קורה במועדונים האלה, איך זה מטופל, ואיך זה מטופל לאורך השלבים הבאים אחרי האונס.

אתי לבני: בהחלט נוכל להעיר על כשלים ובעיות בכל הנושא הזה.

אתי לבני: את כל הנושא הזה של אונס בשירותים - מלבד זה שנצטרך לטפל ברמה של אנשי ביטחון, ברמה של המשטרה, ברמה של אחריות המועדונים, ברמה של התנהגות - מלווים גם נושאים כמו שכרות, שימוש בסמים.

אתי לבני: ראינו את זה בפסק דין של גדי סבן שניתן.

אתי לבני: זה הכל היה מלווה בתופעות נוספות של תרבות הבילוי של הנוער במועדונים האלה.

אתי לבני: זה לא בדיוק הנושא שלנו.

אתי לבני: אנחנו ניגע גם בנושא של אונס, מה זה אונס.

אתי לבני: ודאי כמה מכם יתייחסו לכך שבתקשורת שדנה בנושאים האלה בימים האחרונים היתה התייחסות מורכבת לאונס בשירותים, כמו למה היא נכנסה לשירותים איתו, ומי היה שתוי, ומי היה שתוי יותר, ומי אמר כן, ומי אמר לא, וכל הדרגות של עבירת האונס לגבי ההסכמה של הקורבן, של האישה.

אתי לבני: כל הנושא של עבירת האונס מקבל עכשיו חשיבה מחודשת בחוגי המשפטנים, בחוגי אנשי האקדמיה.

אתי לבני: בהחלט עולות הצעות להגדיר מחדש את עבירת האונס כך שהכיוון יהיה שגם עצימת העיניים של מבצע האונס תחשב ככוונה בנושא האונס, כמו שלפני מספר שנים עבירת האינוס שונתה על ידי הוועדה למעמד האישה, על ידי חקיקה שיצאה מכאן בתקופת יעל דיין, שהורידה את הדרישה לכוח בעבירת האונס.

אתי לבני: לא צריך יותר כוח, מספיק שהנאנסת תגיד שהיא לא רוצה, או מהתנהגותה משתמע שהיא לא רוצה מספיק כדי ליצור את העבירה הזאת.

אתי לבני: יהיה מקום גם לנושא הזה להידון בוועדה הזאת באחת מהישיבות הקרובות.

אתי לבני: אני אבקש מהאורחת שלנו, ד"ר רויטל סלע, מהמכון לקרימינולוגיה באוניברסיטה העברית, שתציג את הדברים.

אתי לבני: בבקשה.

ד"ר רויטל סלע: אני רוצה להתחיל ולומר שהמחקר שלי לא התמקד בנושא של האונס, אלא בכלל בנושא של האלימות בדיסקוטקים.

ד"ר רויטל סלע: בין היתר גם בדקתי את הנושא של אלימות בהופעות רוק בעקבות האסון בפסטיבל ערד.

ד"ר רויטל סלע: המחקר נערך על בני נוער עד גיל 18, והשתתפו בו 921 בני נוער.

ד"ר רויטל סלע: כשניתחנו את הממצאים של המחקר מבחינת ההתנהלות של הנוער הגענו לכמה מסקנות לגבי גורמים שקיימים בשטח.

ד"ר רויטל סלע: אחד הדברים המרכזיים שמצאנו הוא שבמקומות בילוי כמו במועדוני הלילה ובדיסקוטקים ישנם גורמי מצב שתורמים להתרחשותה של התנהגות אלימה.

ד"ר רויטל סלע: אנחנו מדברים על מקום שהוא באופן יחסי קטן, שמצטופפים בו עשרות ומאות צעירים בו זמנית.

ד"ר רויטל סלע: במרבית המועדונים הסלקטורים עושים את עבודתם בכניסה, ולמעשה בתוך המועדונים לא מתרחש שום פיקוח על מה שנעשה.

ד"ר רויטל סלע: ישנם גורמים תורמים נוספים שקשורים לאופי הבילוי, שאלה האורות התלויים והמרצדים היוצרים מבחינה פסיכולוגית תחושה של עמימות וקצת תהליך של מה שאנחנו קוראים לו איבוד של הזהות העצמית, כלומר הנכונות של הפרט ליטול על עצמו סיכונים שהוא לא בהכרח היה לוקח אותם במצבים אחרים, מתוך התחושה שהסיכויים שהוא תפס הם קטנים ומועטים יותר.

ד"ר רויטל סלע: נוסיף לסיטואציה הזאת גם את העשן המתערפל מידי פעם שמפזרים, המוסיקה המרעישה שגם לה יש חשיבות מכיוון שהיא משנה את כל האינטראקציה שמתנהלת במקומות האלה.

ד"ר רויטל סלע: מכיוון שהמוסיקה כל כך חזקה גם כמעט ולא ניתן לנהל שפה מילולית, ולכן ישנה משמעות מאוד גדולה לשפת הגוף שמתנהלת.

ד"ר רויטל סלע: זה יכול גם ליצור איזה שהם פערים בין המסר שנאמר לבין המסר שנקלט.

ד"ר רויטל סלע: שפת הגוף יכולה לתרום כאשר היא לא מתפרשת בצורה נכונה להתרחשות של התנהגות אלימה, כמו למשל דחיפה שנעשתה שלא בכוונה, אפילו מבט ממושך לפעמים יעידו על התרחשות של אלימות.

ד"ר רויטל סלע: הרבה פעמים אנחנו מוצאים שאלימות מתחילה, הטריגר מתחיל בתוך המועדון ומסתיים מחוצה לו, זאת אומרת הם יוצאים וממשיכים את ההתרחשות האלימה מחוץ לדיסקוטק עצמו.

ד"ר רויטל סלע: דבר נוסף זה האלכוהול.

ד"ר רויטל סלע: במחקר שלי נמצא שלמעלה משליש מבני נוער - אני מדברת רק על בני הנוער – שותים לעיתים קרובות אלכוהול במהלך הבילוי שלהם.

ד"ר רויטל סלע: אנחנו יודעים שלאלכוהול יש השפעה, ומחקרים הוכיחו את ההשפעה בהקשר של הסרת העקבות גם לגבי ההתנהגות המינית.

ד"ר רויטל סלע: אם דיברנו על משמעותה של שפת הגוף, הרי שיש לה גם משמעות בהקשר של אינטראקציה בין המינים, כי לעיתים חיוכים או תנועות גוף מסויימות שנעשים תוך כדי ריקוד יכולים להתפרש על ידי חלק מהאנשים כהערות לקשר אינטימי, מה שלא בהכרח היתה הכוונה של הבחורה.

ד"ר רויטל סלע: המפגש בדיסקוטקים כמו שמצאנו הוא גם מפגש שנעשה הרבה פעמים על פי חתך סוציו-דמוגרפי, ולעיתים יש גם מצבים שבהם נפגשות קבוצות של צעירים שהן יריבות שמביאות לתוך המועדון קונפליקטים שהיו קיימים בעבר.

ד"ר רויטל סלע: המפגש המחודש בתוך אותם מועדונים או דיסקוטקים גורם להתפתחות של התנהגות אלימה.

ד"ר רויטל סלע: לעיתים זה נעשה על רקע רומנטי, אם זה מפגש עם החבר לשעבר שמנסים לפגוע בו.

ד"ר רויטל סלע: מבחינת השכיחות של האלימות מצאנו ש34% מבני הנוער היו מעורבים באלימות פיזית, ממש אלימות פיזית של מכות.

ד"ר רויטל סלע: אצל חלקם זה התחיל במועדון, כשהם המשיכו את זה מחוץ למועדון.

ד"ר רויטל סלע: זה בהשוואה ל7% בהופעות ובפסטיבלים של רוק.

ד"ר רויטל סלע: כאן אנחנו ננתח או ניתחנו בהקשר של סידורי האבטחה, שהם הרבה יותר מוגברים כיום בעקבות אסון ערד בפסטיבלים בהשוואה למה שקורה במועדונים עצמם.

ד"ר רויטל סלע: כמובן שמצאנו שישנם הבדלים מובהקים בין הבנים לבנות.

ד"ר רויטל סלע: 33% מהבנים היו מעורבים באלימות פיזית, וזאת בהשוואה ל8% מהבנות.

ד"ר רויטל סלע: באלימות פיזית נמצאה אבחנה מובהקת בין הקבוצות השונות של הנוער.

ד"ר רויטל סלע: במחקר השתתפו 3 קבוצות עיקריות: בני נוער שנשרו מהמסגרות ונמצאים במסגרות טיפוליות, כלומר אנחנו משייכים אותם לחבורות רחוב.

ד"ר רויטל סלע: 44% מהם היו מעורבים באלימות פיזית, זאת בהשוואה ל28% מבני הנוער שלומדים בבתי הספר המקצועיים ו14% מבני הנוער שלומדים בבתי ספר עיוניים.

ד"ר רויטל סלע: ישנה חשיבות מאוד גדולה גם מבחינת ההשכלה והחינוך של הנער והקשר של זה למידת המעורבות שלו או להתנהגות שלו במהלך הבילוי.

ד"ר רויטל סלע: שתיית אלכוהול.

ד"ר רויטל סלע: כפי שציינתי, כ34% שותים באופן קבוע אלכוהול.

ד"ר רויטל סלע: יש קשר מובהק בין אלה שדיווחו שהם שותים.

ד"ר רויטל סלע: מצאנו שיש קשר מובהק בין שתיית אלכוהול למעורבות באלימות פיזית.

ד"ר רויטל סלע: אותם בני נוער שדיווחו שהם שותים לעיתים קרובות אלכוהול במהלך הבילוי היו מעורבים יותר באלימות פיזית.

ד"ר רויטל סלע: תחום נוסף שבדקנו - אולי זה לא כל כך יעניין אתכם בדיון כאן – זה הקשר בין אהדה לרוק כבד למעורבות באלימות במהלך הבילוי.

רשף חן: זה רטרו לשנות ה-60, לוויכוח הגדול בארצות הברית.

ד"ר רויטל סלע: האוהדים של מוסיקת רוק כבד היו מעורבים הרבה יותר בהתנהגות אלימה בהשוואה לסגנונות אחרים של מוסיקה.

ד"ר רויטל סלע: אחד הדברים שעלה בראיונות עם בני הנוער זה הנושא של אבטחה לגבי מכירה של אלכוהול, לגבי התנהלות.

ד"ר רויטל סלע: .

אתי לבני: האם המכירה נעשית בפנים, בתוך המועדונים?

ד"ר רויטל סלע: בחלקם כן.

ד"ר רויטל סלע: הם אמרו לי במפורש שחלקם שותים לפני שהם באים, חלקם שותים תוך כדי.

ד"ר רויטל סלע: הממצאים הם לפני 3 שנים.

ד"ר רויטל סלע: ניתחנו אותם.

ד"ר רויטל סלע: יכול להיות שיש היום יותר מדיניות של אכיפה של החוקים בהקשר של זה, אבל הם שותים.

ד"ר רויטל סלע: חלקם מגיעים שתויים לשם.

רשף חן: באלימות מינית נתקלתם?

ד"ר רויטל סלע: לא חקרנו אלימות מינית, אנחנו דיברנו על אלימות פיזית.

ד"ר רויטל סלע: עכשיו, בעקבות ההתרחשויות האחרונות, אנחנו שוקלים לעשות מחקר מחודש בנושא.

אתי לבני: היו מסקנות שמישהו התייחס אליהן?

אתי לבני: זה פורסם ודאי.

ד"ר רויטל סלע: המחקר פורסם בתקשורת, גם במשרד החינוך יודעים.

ד"ר רויטל סלע: אני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות זה הנושא של חינוך לגבי דפוסי הבילוי של הנוער והצעירים.

ד"ר רויטל סלע: בכל הנושא של פיקוח ומודעות - ואני לא מדברת על פיקוח רק מבחינת אבטחה אלא גם מבחינת הבית - לא נעשה כמעט כלום.

ד"ר רויטל סלע: ההורים יודעים מתי הילדים יוצאים מהבית, מתי הם חוזרים.

ד"ר רויטל סלע: מה קורה במהלך הבילוי כל שעות הלילה, עם מי הם נפגשים, מה הם שותים, מה מתרחש איתם אף אחד כמעט לא יודע.

ד"ר רויטל סלע: יש פער מאוד גדול בין המעורבות של ההורים בחיים שלהם בשעות היום, בבתי הספר ובמסגרות אחרות, לבין המעורבות שלהם במהלך הבילוי.

ד"ר רויטל סלע: המעורבות שלהם במהלך הבילוי היא מאוד טכנית, אם זה לגבי שעות החזרה, כיצד הם חוזרים או כמה כסף הם לקחו.

ד"ר רויטל סלע: גם מבחינת תוכניות מניעה – אנחנו פנינו למשרד החינוך – אני לא יודעת אם נעשה משהו.

ד"ר רויטל סלע: אני חושבת שצריך בהחלט לעשות משהו לגבי התנהגות במועדונים.

ד"ר רויטל סלע: הם מבלים לא מעט שעות שם, וכל האינטראקציה, אמצעי הזהירות, אמירה של דברים, אלה דברים שצריך לעבד איתם מבחינת החוויות שהם חווים, כדי שלא נגיע למצבים כאלה.

ד"ר רויטל סלע: הנושא השני הוא המלצה להגביר את סידורי האבטחה.

ד"ר רויטל סלע: אני יודעת - ואני שמעתי את זה גם בשיחות שניהלתי בשבועיים האחרונים - שהרבה צעירות חוששות להיכנס לשירותים.

ד"ר רויטל סלע: השירותים אמורים להיות מקום שהבנות יוכלו לגשת אליו ללא חשש.

ד"ר רויטל סלע: זה מה שאמור להיות לפחות.

ד"ר רויטל סלע: זה לא מקום לקיום יחסי מין.

אתי לבני: את לא ראית איזה שהוא שינוי בהתייחסות בעקבות המחקר הזה של משרד החינוך או של איזה שהוא גורם?

ד"ר רויטל סלע: לצערי, למרות שהמחקר פורסם, לא נעשה הרבה במובן הזה.

ד"ר רויטל סלע: הייתי מצפה שייעשה גם ברמה של תשדירי מניעה של התקשורת וגם ברמת העבודה עם הנוער בבתי הספר.

ד"ר רויטל סלע: כמו שישנן תוכניות מניעה בנושא של אלכוהול וסמים, אמורה להיות תוכנית שתעבד את דפוסי הבילוי שלהם.

ד"ר רויטל סלע: זה איזה שהוא תחום שלמבוגרים כמעט אין.

ד"ר רויטל סלע: .

אתי לבני: את מעירה על הפאן שמראה שההורים לא מעורבים באופן טוטאלי, למרות שהם רוצים להיות מעורבים בתחום הזה.

ד"ר רויטל סלע: באותן שנים שהכנו את המחקר ראיתי שסביב העניין של הפסטיבלים היתה חרדה.

ד"ר רויטל סלע: זה כמובן בעקבות מה שקרה.

ד"ר רויטל סלע: הורים הגיעו עם הילדים גם לערד, גם לאילת כדי לראות איך הם מתמקמים, מה קורה שם מבחינת האבטחה.

ד"ר רויטל סלע: במועדונים אין שום דבר.

ד"ר רויטל סלע: ההורים ממש לא מודעים היכן הילדים שלהם מבלים, ומה קורה שם.

אתי לבני: אם זה בענייני חרדה, אז חרדה יש כבר אצל ההורים.

אתי לבני: אני אבוא עם הבת שלי למועדון.

רענן כספי: הדיון הוא על האונס בשירותים.

רענן כספי: אנחנו בדקנו קצת נתונים, אבל המחקר שאת מצביעה עליו מדבר על קטינים.

רענן כספי: ממה שבדקנו רוב מקרי האונס הם במועדונים שמכניסים בגירים.

ראל נדל: אני שמח שהזמינו אותי.

ראל נדל: יש לי הרבה מאוד דברים להגיד בנושא הזה.

ראל נדל: אני רוצה להתחיל ב-3 הערות קטנות.

ראל נדל: בהמשך בטח נגיע להצעות פרקטיות שגיבשנו ושאנחנו רוצים להמליץ עליהן.

ראל נדל: קודם כל, אני רוצה לקשור את כל הנושא של מועדונים עם בארים, כיוון שהיום בסך הכל אין הבדלים גדולים בין בארים למועדונים.

ראל נדל: יש היום בארים יותר גדולים ממועדונים מסויימים.

ראל נדל: אם הדברים האלה יגיעו לכדי חקיקה בנושא חוק רישוי עסקים וכאלה דברים, צריך לקשור גם את נושא הפאבים יחד עם המועדונים.

אתי לבני: מה ההבדל?

אתי לבני: ריקוד הוא לא ריקוד?

ראל נדל: מועדונים באופן עקרוני הם מקומות גדולים יותר, לפעמים יש תשלום בכניסה, באים למטרת ריקוד נטו, פחות מאשר ישיבה על באר.

ראל נדל: היום כמעט בכל הבארים יש תקליטן, רחבת ריקודים.

ראל נדל: הם כבר הולכים וגדלים ונהיים מועדונים, רק הם מוגדרים גם בנושא הרשיון שלהם כבארים.

ראל נדל: אחד ממקרי האונס שקרה בראשון נעשה בפאב, לא במועדון.

ראל נדל: לכן צריך לקשור אותם ביחד.

ראל נדל: אני רוצה לחזק את מה שאמר פה נציג המשטרה.

ראל נדל: בקרב בני נוער אנחנו עדים בעיקר לתופעות של הטרדות מיניות.

ראל נדל: הטרדות מיניות לפעמים נתפש כמעשים מגונים.

ראל נדל: אני לא מכיר מקרה אונס בערב שמוגדר כערב נוער.

ראל נדל: ערבי נוער הם ערבים שמוגדרים כערבי נוער, אין כניסה לבגירים, הכניסה מוגבלת לגיל 18 בלבד.

ראל נדל: יכול להיות לפעמים 18 וחצי, אבל בעיקרון עד גיל 18.

ראל נדל: אני לא מכיר את ההיסטוריה מספיק טוב, אבל לי לא מוכר מקרה שקרה בערבים של נוער.

רשף חן: ולא מגישים אלכוהול בערבים כאלה.

ראל נדל: לא מגישים אלכוהול, אבל זאת נקודה בעייתית בפני עצמה.

ראל נדל: אין בעיה לצעירים להשיג אלכוהול שלא בשטח המועדון.

ראל נדל: אפשר לנסות למנוע את זה, אבל הם מגיעים עם האלכוהול ברכבים.

ראל נדל: הם יוצאים גם מהמועדון.

ראל נדל: אנחנו נותנים להם לצאת בשעה מסויימת, ואתה יכול פשוט לעקוב אחריהם במגרשי החנייה.

ראל נדל: זאת תופעה שהיא הרבה יותר חמורה מאשר אם היו נותנים לשתות במועדונים.

ראל נדל: ככה הם יוצאים לתדלוק קצר, שותים מהר מהר בשביל לחזור למועדון, והתוצאה הרבה יותר חמורה.

ראל נדל: הם הולכים ושותים בקבוק וודקה ב10 דקות, אחר כך חוזרים למועדון.

ראל נדל: יש גם פיצוציות במתחמי הבילוי.

ראל נדל: אין שום הקפדה על מכירת אלכוהול לפיצוציות, זאת מכירה חופשית לגמרי.

ראל נדל: כיום מתחילה איזו שהיא אכיפה בנושא, אני מקווה שתהיה מוצלחת.

ראל נדל: לגבי מקרים של תקיפה מינית במועדונים, בארים וכו' יש להבדיל בין שני מקרים שהם שונים לגמרי.

ראל נדל: מקרה אחד זה מקרה שבו יש שיתוף פעולה בין בני הזוג עד שלב שבו הוא מתפתח למצב שצד אחד לא רוצה - בדרך כלל זאת האישה - להמשיך את התהליך, והגבר לא משנה אם זה מסיבה שהוא לא רוצה או מסיבה שהוא לא מבין, לא מרגיש כי הוא שיכור ומסטול.

ראל נדל: זה מצב שמתחיל באיזה שהוא שיתוף פעולה, שמאוד קשה לבוא ולמנוע אותו לפני כן.

ראל נדל: המצב השני הוא מצב של תקיפה מינית ברורה, כמו המקרה האחרון שהיה במועדון "אדמס".

ראל נדל: זה מקרה שבחורה נחטפה מרחבת הריקודים - אני אולי קצת מקצין את זה – ונגררה מאזור המועדון לתוך השירותים.

ראל נדל: אלה מקרים שקל מאוד לטפל בהם.

ראל נדל: אני שם את המקרה הזה במישור אחד עם כל מקרה של תקיפה מינית שיהיה ברחוב בסימטה חשוכה, בבית ספר או בכל סביבה ציבורית אחרת.

רשף חן: השאלה היא אם מועדון שמאפשר כניסה לגבר ואישה ביחד לשירותים לא מספק בעצם את הסמטה החשוכה, תוך כוונת מכוון שהם יקיימו שם יחסי מין.

רשף חן: השאלה אם לא זו הבעיה.

ראל נדל: פה אתה מכוון למקרה הראשון.

רשף חן: אני לא זוכר שראיתי הרבה נשים מסתובבות בשירותי גברים במקומות שאני מכיר, או להיפך.

אתי לבני: האם השירותים בדרך כלל משותפים?

ראל נדל: לא.

ראל נדל: יש היום הרבה מקומות שיש בהם שירותי יוניסקס שאין לך שום בקרה עליהם, שאתה לא יכול לעשות שום דבר.

רשף חן: אולי זאת הבעיה.

ראל נדל: אני חושב שכיום זאת בעיה.

רשף חן: לפי חוק רישוי עסקים כל עסק חייב שיהיה בו שירותים נפרדים לנשים ולגברים.

רשף חן: נדמה לי שזה כמעט בכל רשיון עסק.

ראל נדל: אני יודע על מקומות שיש בהם שירותים מעורבים ויש להם רשיון.

ראל נדל: יכול להיות שאין הקפדה.

רשף חן: זה די ברור שזאת הבעיה, שזה הפתרון.

אתי לבני: זה עוד לא הפתרון, זאת הבעיה.

ראל נדל: אתה בעיקר מתייחס למקרה הראשון, שאני חושב שאיתו כדאי להתמודד.

ראל נדל: עם המקרה שבן אדם תפס עכשיו בחורה וגרר אותה לשירותים צריך להתמודד.

רשף חן: המקרה הזה הוא מקרה קיצוני.

רשף חן: יש הרבה מקרים שנכנסים בהסכמה כשבאיזה שהוא שלב ההסכמה נגמרת.

רשף חן: .

רשף חן: הם שניהם שיכורים או מסטולים.

ראל נדל: זאת הסיטואציה שצריך לטפל בה.

ראל נדל: צריך לטפל גם בתופעה של שבנות שלא מרגישות בטוחות ללכת לשירותים.

ראל נדל: אלה דברים שמאוד קל לטפל בהם.

ראל נדל: קשה יותר להתמודד עם תופעה שאנשים נכנסים ביחד לשירותים ומתפתח מה שמתפתח.

ראל נדל: על זה אין לך בקרה, אין לך שליטה.

רשף חן: אפשר למנוע את התופעה הזאת.

רשף חן: נכון שבן אדם יכול לצאת לאוטו, אבל לפחות.

רשף חן: .

ראל נדל: עושה רושם שהתפתחה נורמה של יציאה יחד לשירותים.

ראל נדל: את זה צריך להפסיק.

אתי לבני: האם השירותים במועדון אצלך מופרדים?

ראל נדל: השירותים מופרדים.

ראל נדל: כיום אנחנו גם לא מאפשרים כניסה משותפת.

ראל נדל: זה עבר אצלנו כל מיני גלגולים.

רשף חן: יש מישהו שנמצא שם ומשגיח על זה?

ראל נדל: יש שומר בכניסה לשירותי גברים ולשירותי נשים כל ערב.

ראל נדל: זה התחיל משומר אחד ששמר על שני הפתחים.

ראל נדל: זה לא היה יעיל, כי הוא לא הצליח לשלוט על כמות האנשים שעברה שם.

ראל נדל: גם היו מסיחים את דעתו על ידי זה שהיו קוראים לו והחבר'ה היו מתפלחים.

רענן כספי: פרט למקרה שהיה מפורסם.

ראל נדל: אחר כך שמנו שני שומרים.

ראל נדל: אנחנו מנענו מגברים להיכנס לשירותי נשים, אבל לא מנענו מנשים להיכנס לשירותי גברים.

ראל נדל: דיברו פה על נורמה.

ראל נדל: אנשים רוצים להיכנס ביחד לשירותים.

ראל נדל: אנחנו בשלב ראשון לא נתנו לגברים להיכנס לשירותי הנשים מתוך שמירה על פרטיות הנשים ומתוך ההתנהגות שלפעמים היא.

ראל נדל: .

ראל נדל: נתנו לנשים להיכנס עם חבר שלהם לשירותי גברים.

ראל נדל: לא מנענו את זה.

ראל נדל: גם מזה למדנו לקח, גם מזה נפגענו.

ראל נדל: היום לאישה שרוצה להיכנס לשירותי גברים אנחנו לא נותנים.

ראל נדל: אתה מכיר מאוד טוב את נושא האבטחה.

ראל נדל: אין אבטחה של 100%.

ראל נדל: זה תלוי באיכות כוח האדם, זה תלוי בלחץ שיכול להיות, זה תלוי בתרגילים שעושים לשומרים.

ראל נדל: אתה לא יכול להחזיק 10 מאבטחים על השירותים.

ראל נדל: אני לא יכול להגיד גם היום שיש לי שומר בכניסה לכל חדר שירותים, או שיש מניעה מוחלטת ושאנחנו יכולים לפקח על זה ב100%.

ראל נדל: אני חושב שאנחנו צריכים לפקח על זה במידה גבוהה מאוד.

ראל נדל: במועדוני נוער יש תופעה שהיא יותר עניין חינוכי.

ראל נדל: יש הרבה מאוד הטרדות מיניות.

ראל נדל: הצעירים מגיעים עם האלימות הפיזית והאלימות המינית למועדונים, הם לא רוכשים ולא לומדים אותה במועדונים.

ראל נדל: לא משנה אם הם מגיעים איתה מהבית או מגיעים איתה מבית ספר, זאת תופעה שהולכת וגוברת בשנים האחרונות.

ראל נדל: אנחנו מתמודדים איתה בתוך המועדון.

ראל נדל: נושא של הטרדה מינית.

ראל נדל: .

אתי לבני: איך אתם מתמודדים עם זה?

ראל נדל: קשה מאוד להתמודד עם זה.

ראל נדל: פעם הייתי בערב של נוער ובמקרה הלכתי ברחבה לכיוון עמדת התקליטן וראיתי בחור שצובט ילדה בישבן.

ראל נדל: היא קפצה.

ראל נדל: זה לא היה במקום.

ראל נדל: אני תפסתי את הבחור בכתפו כדי להעיר לו, ואני רוצה להגיד לך שתוך שנייה הייתי מוקף ב-10 בני נוער שלמרות הגודל שלי וההרתעה שלי לא הפחדתי אותם.

רשף חן: צריך היה להוציא אותו ואותם.

ראל נדל: זה לא היה פשוט.

ראל נדל: אני עצרתי את העניין כדי שהוא לא התפתח.

ראל נדל: הדברים האלה קורים כל הזמן.

ראל נדל: אתה לא יכול לשים שומר בכל מקום, אתה לא יכול לפקח על זה בכל מקום.

רשף חן: אתה יכול לעשות רשימה שחורה של אנשים שיש עליהם תלונות ולא לתת להם להיכנס.

ראל נדל: זה מאוד בעייתי, כיוון שאין רישום קבוע.

ראל נדל: הכמויות של האנשים שעוברות במועדונים הן עצומות ומאזורים שונים.

ראל נדל: הם לא בהכרח קהל חוזר.

ראל נדל: אין מערכת מחשב שבודקת כל אחד.

ראל נדל: יכול להיות שזה יתפתח עם השנים.

רשף חן: אם בני נוער ידעו שברגע שיש תלונה על הטרדה מינית אותו בחור.

רשף חן: .

רשף חן: זה יפחית את התופעה.

רשף חן: להגיד שזה יפסיק את זה לחלוטין, כנראה שלא, אבל אם אתה יוצר במועדון שלך נורמה שבעצם כולם מבינים שאם נוגעים לא קורה שום דבר, אז יגעו.

ראל נדל: אני חושב שזה צריך להתחיל ברמת החינוך, כמו בכל דבר.

אתי לבני: יש בפני מי להתלונן?

אתי לבני: הטרדה מינית לא נראית לי פחות חשובה מהאונס, כי ככה זה מתחיל.

אתי לבני: אפשר להתלונן?

אתי לבני: יש איזו דרך לטפל בזה מובנית בתוך מועדונים או במועדון גדול כמו שלך?

אתי לבני: מה תעשה בחורה שעושים לה את הצביטות האלו?

ראל נדל: המועדון שלנו, למרות שהוא זכה לפרסום עם כל מיני מקרים, הוא מועדון מאוד מסודר יחסית.

ראל נדל: יש בו חברת אבטחה מאוד גדולה, יש בו נהלים, יש בו סדר שיחסית לא קיים ברוב המקומות.

ראל נדל: אני חושב שיש עוד דרך ארוכה עד שנגיע למצב.

ראל נדל: .

ראל נדל: אני יכול לענות לך על מה קורה אצלי במועדון, ויש אצל מי להתלונן.

ראל נדל: בתל-אביב המצב הרבה יותר מתקדם מאפשר בפריפריות בכל הנושא של נהלים.

ראל נדל: יש הקפדה על נהלים.

ראל נדל: יש התפתחות, יש דו-שיח, יש העברת מידע בין בעלי עסקים וכו'.

ראל נדל: המצב במקומות אחרים הוא לפעמים מצב פחות טוב.

ראל נדל: אין יישות כזאת שאפשר ללכת להתלונן בפניה.

ראל נדל: אם מתלוננים באופן עקרוני זה יהיה לחברת האבטחה או למנהל המקום.

ראל נדל: יש הרבה מאוד הסתרה של בעלי המקומות לגבי תופעות שקורות אצלם.

ראל נדל: גם אם בחורה באה להתלונן, ברוב המקרים יעדיפו להשתיק את זה על-מנת למנוע פגיעה במועדון שיכולה להגיע למצב של סגירה שלו, יכולה לגרום לפגיעה כלכלית.

רשף חן: מה שאתה אומר הוא שרוצים יותר את הביזנס של המטרידים מאשר את הביזנס של המוטרדות.

רשף חן: זה דבר נורא.

הילה קרנר-סולימאן: אני חושבת שגם פחות רוצים להיתפס, כיוון.

הילה קרנר-סולימאן: .

רשף חן: אני חושב שבאים למועדונים למטרות אחרות.

ד"ר רויטל סלע: אני רוצה להדגיש שלמועדונים אין אינטרס לטפל בדברים האלה, בוודאי לא להפנות את אותן צעירות - אם הן כבר פונות - לסידורי האבטחה או לבעלי המקום כדי להתלונן, מאחר וזה יפגע בשמם הטוב.

ד"ר רויטל סלע: זה עסק כלכלי.

ראל נדל: לא לכל המועדונים יש את אותו אינטרס.

ראל נדל: צריך להבין שזה נובע גם מהיחסים ומהתגובה המשטרתית בנושא הזה.

ד"ר רויטל סלע: הנושא של הטרדה מינית זאת עבירה מאוד מאוד רחבה, ואנחנו בעניין הזה צריכים להבין שלא מדובר רק בצביטה, זה יכול להתרחש גם בהקשרים הרבה יותר חמורים – הטרדה מתמשכת, מעשים מגונים.

ד"ר רויטל סלע: החוק כשהוא קבע את הסעיף של הטרדה מינית השאיר פתח להרבה מאוד סוגים של פגיעות מיניות שיכולות להתרחש עד לאונס.

ד"ר רויטל סלע: אין לי ספק שישנן נערות שנמנעות מלהגיש תלונה מהחשש שההורים יגבילו את הבילויים שלהן, מהחשש של איך זה יתפרש, מהחשש לדימוי שלהן החברתי.

ד"ר רויטל סלע: אין להן את הביטחון או את היכולות מבחינה פסיכולוגית להתמודד עם הנושא של הדיווח.

ד"ר רויטל סלע: אני לא אתפלא אם אני אשמע שיש בנות שנאנסות מתחת לגיל 18 ולא הגישו תלונה.

ד"ר רויטל סלע: הן גם לא יודעות על האפשרויות לפנות למרכז לנפגעות אונס או למרכזים אחרים לקבל סיוע, כי אין להן את ההכוונה להגיע למקומות האלה.

ראל נדל: אני מתאר לעצמי שאנחנו נגיע לצעדים פרקטיים.

ראל נדל: אני שמח שהדיון הזה מתקיים.

ראל נדל: אין ספק שיש רייטינג מאוד גבוה למקרים שקורים במקומות ציבוריים, בעיקר במקומות המפורסמים.

ראל נדל: אני לא יודע מה מספר מקרי התקיפה המינית במקומות בילוי יחסית למקרי התקיפה המינית שקורים בסך הכל בשנה.

ראל נדל: אני מתאר לעצמי שמדובר בתופעה יחסית שולית.

ראל נדל: אני חושב שחשוב מאוד היום לנקוט בהסברה ובצעדים, על-מנת למנוע ממנה להתפשט.

ראל נדל: צריך לשים את הדברים בפרופורציות יחסית למספר המקרים, וצריך לקבוע נהלים וסדרים שיכולים לצמצם את התופעה הזאת.

הילה קרנר-סולימאן: הסיסמה של הקמפיין שעשינו באוגוסט היתה "סקס עושים רק כששניים רוצים".

הילה קרנר-סולימאן: מרבית המועדונים - לדעתי גם שלך - סירבו לאפשר למתנדבות שלנו להיכנס.

הילה קרנר-סולימאן: המועדונים לא רוצים, לא נוח להם להיתפס כאיזה משהו מוסרי שנוזף, שמקלקל את הבילוי ואת הfun שיש במועדונים.

הילה קרנר-סולימאן: הבהרת יפה את הסוגייה של ההסברה, אבל המועדונים לא מוכנים לשתף פעולה בנושא של ההסברה.

ראל נדל: אני לא מכיר את זה.

ראל נדל: השאלה היא אם הפנייה שלכם נעשתה בצורה נכונה.

ראל נדל: יש בעיה למקומות בילוי שרוצים לשדר חופש לבוא ולהגביל את הלקוחות שלהם.

ראל נדל: היה לנו קשה לעשות את הצעדים.

ראל נדל: לקח לנו זמן לעשות את הצעדים שעשינו.

ראל נדל: אני יכול להגיד לכם שיש הרבה מאוד תלונות של אנשים, ואנשים מאוד לא מבסוטים מזה שאנחנו מונעים מהם להיכנס לשירותים.

ראל נדל: אנחנו שילמנו מחיר כבד.

ראל נדל: אנחנו כבר לא מאזינים להם.

ראל נדל: יש לחץ גדול מאוד מצד המבלים על בעלי מקומות.

ראל נדל: זה קיים גם בנושא הסמים.

ראל נדל: המשטרה דאגה לאורך שנים להבהיר לבעלי מקומות שהם צריכים לקחת צעד, ואם הם לא ידאגו לפעילות כנגד סמים במועדונים אז המועדונים שלהם ייסגרו.

ראל נדל: גם זאת פעילות שלכאורה קיימת.

ראל נדל: אנשים רוצים לבוא ולהשתמש בסמים במועדונים.

ראל נדל: עדיין נעשית פעילות שבאה למנוע את זה גם מצד בעלי המקומות.

הילה קרנר-סולימאן: אתה יכול להוביל איתנו מהלך של פנייה למועדונים, סטיקרים, גלויות שאנשים שלכם יחלקו עם עמדה ערכית ברורה סביב הסוגייה הזאת?

ראל נדל: בלי שום בעיה, וזה מאוד קל בעיני שיתוף הפעולה.

הבחורה שנאנסה: אני רוצה לנצל את הבמה שניתנה לי לדבר על כמה דברים חשובים.

הבחורה שנאנסה: אני רוצה לפתוח בהסבר לאיך זה שהסכמתי לבוא לכאן ולהיחשף למרות הפחד, ולהמשיך בסיפור החוויתי והאישי שלי מרגע שזה קרה ועד הרגע הזה שבו אני עומדת כאן מולכם - ההתמודדות האישית שלי בחיי היום יום, חוויות החקירה המשטרתית, הבדיקה בבית החולים, ההתמודדות עם התקשורת בנוגע למקרה שלי, וכמעט הכי חשוב – הפסיקה הכמעט ברורה של כל הנוגעים בדבר שאני אשמה בכל מה שקרה.

הבחורה שנאנסה: לסיום אני אומר לכם מה אני חושבת שחייבים לשנות במערכת המשטרתית, התקשורתית ובגישת מנהלי המועדונים.

הבחורה שנאנסה: מהרגע שביקשו ממני להגיע לוועדה הזאת ולדבר נכנסתי לסוג של היסטריה, פחדתי ממה שיקרה לי בעקבות ההחלטה לבוא.

הבחורה שנאנסה: פחדתי מהחשיפה, ולמען האמת הכי פחדתי ועדיין מפחדת מאיך שהתקשורת תבחר לחגוג על הסיפור שלי פעם נוספת.

הבחורה שנאנסה: אתמול בערב תפסתי את עצמי ואמרתי לעצמי : "ניתנת לך הבמה לומר את מה שיש לך לומר, אז תנצלי אותה".

הבחורה שנאנסה: זה מתחיל בזה שאני הקורבן כאן.

הבחורה שנאנסה: מכיוון שאני לא עומדת על דוכן הנאשמים אני לא חושבת שיש לי ממה לפחד, למרות שיש מעלי מן ענן תקשורת מעוות שבוחן ישירות וללא הרף למה לא מנעתי את המקרה, כאילו שאני אשמה שהוא אנס אותי.

הבחורה שנאנסה: היום לראשונה מזה חצי שנה אני עומדת כאן מולכם, ובעת ובעונה אחת מול עצמי, ואומרת לכם שאני לא אשמה בדבר.

הבחורה שנאנסה: האשמה מוטלת כאן על כל כך הרבה גורמים, שבמקום שיבחנו את עצמם הם משליכים עלי את האשמה.

הבחורה שנאנסה: אז נכון שחיי לא התנהלו כשל בת כפר לפי כל הכללים והחוקים הברורים.

הבחורה שנאנסה: חשוב לי לומר שהתנהגותי לא שונה בהרבה מכל תל-אביבית ממוצעת.

הבחורה שנאנסה: נכון שהשתכרתי עד כלות, ונכון שנכנסתי לשירותים לצריכת סמים עם אדם זר.

הבחורה שנאנסה: שיקול הדעת שלי לא פעל כהרגלו באותו הערב, אך למרות זאת אני לא חושבת שהגיע לי להיאנס אונס אכזרי כזה.

הבחורה שנאנסה: ואתם – אתם מחפשים השלכות חברתיות ותירוצים הגיוניים כדי להשקיט את מצפונכם, כדי לא לקחת אחריות, כדי להמשיך ולהאמין בבועה הקלישיאתית ש"לי זה לא יקרה", ו"אם זה היה קורה לי, הייתי מתנהגת אחרת".

הבחורה שנאנסה: אחרי המקרה דיברתי, השמעתי את קולי, אפילו השליתי את עצמי לכמה דקות שמנעתי מהוועדה הזאת לעשות זאת שוב.

הבחורה שנאנסה: אבל רק לפני שבוע ראיתי בעיתון תל-אביבי מקומי תמונה של ה"יצור" הזה חבוק עם שתי בחורות צעירות.

הבחורה שנאנסה: איפה - אם לא במועדון הTLV.

הבחורה שנאנסה: קשה להאמין איך חיים שלימים של בן אדם שהיו ברורים משתנים בן לילה מקצה לקצה.

הבחורה שנאנסה: דברים שנראו חשובים גם קודם אכן נראים לפתע כל כך לא משמעותיים.

הבחורה שנאנסה: לאחר המקרה התרסקו חיי, הימים הפכו ונהיו יותר ויותר קשים – הסתגרויות, התבודדויות, דיכאון לא רצוי ובכי שלא יודע גבולות.

הבחורה שנאנסה: חשוב לי להבהיר כמה דברים שנראה לי שאתם לא מבינים.

הבחורה שנאנסה: מי זה בעצם "אתם"?

הבחורה שנאנסה: הביקורת שלי היא קשה וארוכה, ואני אנסה לקצר ככל האפשר.

הבחורה שנאנסה: הביקורת שלי מתחילה בצורת ניהול החקירה.

הבחורה שנאנסה: לתומי חשבתי שבתחנת המשטרה אני ארגיש מוגנת ובטוחה, במקום זה אני מוצאת את עצמי נחקרת ונשאלת שאלות קשות מנשוא מצד חוקרים חסרי רגישות.

הבחורה שנאנסה: שאלות שאפילו לא העזתי לשאול את עצמי נשאלו בצורה כל כך בוטה על ידי החוקרים.

הבחורה שנאנסה: ואני יושבת שם המומה לחלוטין, הלא לפני כמה שעות נאנסתי.

הבחורה שנאנסה: טרם עיכלתי מה קרה, ולרגע אני מרגישה קטנה יותר ויותר מול המערכת הזאת.

הבחורה שנאנסה: אני מרגישה את האחריות שנלקחת ממני בפעם השנייה באותו ערב.

הבחורה שנאנסה: אני מגיעה הביתה בתום חקירה מייגעת, נכנסת להתקלח, מצחצחת את הגועל מעלי, אבל כמובן שהוא מסרב להעלם.

הבחורה שנאנסה: אני צונחת למיטה ונכנסת לשינה עמוקה, מתוך תקווה שאקום בעוד מספר שעות ואגלה שהכל היה רק סיוט ושלי זה לא קרה.

הבחורה שנאנסה: פתאום אני מתעוררת לתוך סיוט בתוך מציאות, מגלה שכולם מדברים על זה בחדשות, והנה יש כותרת חדשה: "עוד אונס בשירותי הTLV".

הבחורה שנאנסה: אני יודעת שלבחור כבר יש הרשעות קודמות בעבירות מין, אני מתחילה להילחץ, אבל נרגעת קלות מהמחשבה שהוא יושב כרגע מאחורי סורג ובריח.

הבחורה שנאנסה: אני שואלת את עצמי איך במקביל אני אומרת לאמא שלי: "אמא, אנסו אותי במקום העבודה שלי".

הבחורה שנאנסה: איך?

הבחורה שנאנסה: בין איך לאיך מצאתי את הדרך וסיפרתי עוד באותו היום, הרי בין כה וכה היא תתקשר ותשאל אותי אם שמעתי על האונס במועדון הזה שלי, ובטח תשאל למה אני עוד עובדת במקום הזה.

הבחורה שנאנסה: לאחר שסיפרתי לה, היא הגיעה במהרה והבנתי שאני לא יכולה לברוח מהמשך ההתמודדות עם המקרה ושאני צריכה ללכת לבדיקות בבית חולים, כאילו לא הספיק לי מה שקרה מספר שעות קודם לכן.

הבחורה שנאנסה: אני נחקרת מחדש על ידי עובדת סוציאלית, שבשבילה הייתי רק עוד מקרה ועוד איזה מספר סטטיסטי בגרף אחוזי הנאנסות בשנה.

הבחורה שנאנסה: אני עוברת בדיקה טראומטית ומשפילה, ושוב כחלק משגרת בית החולים הם נותנים לי כמות היסטרית של כדורים ואני הולכת לישון שוב בתקווה שאולי מחר תתגשם משאלתי ואתעורר למציאות ואגלה שזה היה רק חלום רע, סיוט.

הבחורה שנאנסה: בבוקר השני מאז המקרה - יום ראשון - אני שומעת מאמא שלי שהסיפור נמצא בכותרות העיתונים.

הבחורה שנאנסה: עדיין אין לי אומץ לקרוא כותרות מזעזעות ולגלות שקורבן היום הוא בעצם אני.

הבחורה שנאנסה: בערב העזתי לקרוא ונחרדתי מהדברים המעוותים שנאמרו.

הבחורה שנאנסה: לא היתה כל התחשבות בקורבן שיושב בבית וקורא.

הבחורה שנאנסה: אני מגלה שבכלל הגעתי איתו למועדון והכרנו עוד קודם, שהגענו בחבורה.

הבחורה שנאנסה: על מה אתם מדברים?

הבחורה שנאנסה: "נכנסנו לנו לשירותי הגברים", טענו בעיתון.

הבחורה שנאנסה: חמורה מכל היתה תגובת בעל המועדון, אותו אדם ששבוע קודם עבדתי עבורו והיתה לי הסמכות להחליט מי ייכנס ומי לא ייכנס למועדון שלו.

הבחורה שנאנסה: שמעתי אותו אומר דברים קשים: "זה ידוע שבחורות נכנסות לשירותים כדי לעשות סמים ולהזדיין, אחר כך מתחרטות על זה".

הבחורה שנאנסה: הדבר שאני מתחרטת עליו זה שחשבתי שמקום העבודה הזה הוא משפחה.

הבחורה שנאנסה: לא חשבתי שינטשו אותי ברגע של צרה.

הבחורה שנאנסה: שמתי לב שבאופן שיטתי בעל המועדון מנסה לשמור על העסק שלו ללא בחילה בשום אמצעים הומניטריים בסיסיים.

הבחורה שנאנסה: במקום לחשוב על פתרון לטרנד החדש והמזעזע הזה, במקום להוקיע את המעשים המזוויעים האלה, הם פועלים ממניעים כלכליים אגואיסטיים נטו.

הבחורה שנאנסה: הם בוחרים בדרכם לתת לגיטימציה לתופעה הנוראית המתפתחת בתרבות חיי הלילה.

הבחורה שנאנסה: והסיוט נמשך.

הבחורה שנאנסה: בהמשך הערב אני קוראת באינטרנט שהחשוד שוחרר בערבות.

הבחורה שנאנסה: יש לכם מושג איך זה מרגיש?

הבחורה שנאנסה: זה מרגיש כמו נסיעה באופניים במדרון ללא מעצורים.

הבחורה שנאנסה: בדיוק ככה זה מרגיש.

הבחורה שנאנסה: הפחד תקף אותי.

הבחורה שנאנסה: כעבור שעה אני מקבלת שיחת טלפון מהמשטרה, הם שואלים אותי אם אני מעוניינת באימות איתו.

הבחורה שנאנסה: אני מסכימה בחוסר ידיעה מוחלט מהנזק הנפשי של מפגש בשלב כל מוקדם שיעורר בי.

הבחורה שנאנסה: אני מסכימה, כי היועצת המשפטית שלי אומרת לי שזה יעזור בשעת המשפט.

הבחורה שנאנסה: מגיע הבוקר הבא.

הבחורה שנאנסה: אני קולטת שאני הולכת להיפגש איתו, והתנאי ההכרחי עבורי הפעם הוא להרגיש מוגנת.

הבחורה שנאנסה: מתקשרת למשטרה לבקש ליווי צמוד.

הבחורה שנאנסה: הסבירו לי שזה לא נהוג, כאילו שאני יודעת או איכפת לי מה נהוג במקרים כאלה.

הבחורה שנאנסה: רק לאחר שסירבתי להגיע לאימות הסכימו להצמיד לי שוטר.

הבחורה שנאנסה: ביום אני מגיעה ומודיעים לי שיש המשך לחקירה מאתמול.

הבחורה שנאנסה: אני משתפת פעולה אך הפעולה נקטעה.

הבחורה שנאנסה: "האימות צריך להתחיל, נמשיך אחרי העימות", אמר לי החוקר.

הבחורה שנאנסה: חשוב לי לציין שאני לא אמורה להיחקר על ידי גבר על פי החוק.

הבחורה שנאנסה: אני אומרת לו: " בו נסיים עכשיו, אני לא אוכל לעמוד בזה אחרי האימות, אני רוצה ללכת הביתה".

הבחורה שנאנסה: הוא הולך, לכאורה בודק וחוזר כעבור דקה עם תשובה שלילית.

הבחורה שנאנסה: ושוב אני מרגישה את עצמי קטנה וקטנה מול המערכת המשטרתית האכזרית שלא מתחשבת ביחסי אנוש בסיסיים.

הבחורה שנאנסה: אני נכנסת לאימות והבטן מתהפכת.

הבחורה שנאנסה: הוא מקריא לנאשם את הזכויות שלו ואני אפילו לא מעיזה להישיר מבט מהפחד.

הבחורה שנאנסה: אפילו לא זכרתי איך הוא נראה.

הבחורה שנאנסה: האימות מתחיל בזה שהוא אומר לי בשיא חוצפתו: "את לא יודעת מה עבר עלי בגללך".

הבחורה שנאנסה: "הבגללך" הזה מהדהד לי בראש עד עכשיו.

הבחורה שנאנסה: העניין עם הבגללך הזה הוא זה שחיזק את ההחלטה שלי להגיע היום ולהשלות את התפיסה הדבילית הזאת שהוא הקורבן אולי.

הבחורה שנאנסה: אנחנו יושבים באימות, והמרחק ביני ולבינו הוא מרחק יריקה.

הבחורה שנאנסה: השוטר יושב מול שולחן ארוך, ואילו אני חשופה שוב ל"יצור" הזה, שוב לא מוגנת.

הבחורה שנאנסה: המשך האימות נוהל על ידי "היצור" בהתקפות בלתי פוסקות בעודו מתרוצץ בחדר וצועק עלי.

הבחורה שנאנסה: מידי פעם השוטר ממליץ לו מבחינה משפטית להירגע אחרת זה יפגע בו בזמן המשפט.

הבחורה שנאנסה: אני לא מצליחה להבין איך החוקר הזה מגיע ממקום של להגן עליו, במקום לתת טיפת סימפטיה למקרה שלי.

הבחורה שנאנסה: הוא כמעט קובע שאני אשמה כאן.

הבחורה שנאנסה: יצאתי בבכי מהחדר, וסירבתי להמשיך באימות.

הבחורה שנאנסה: שוטרת שהיתה שם הצליחה לשכנע אותי לחזור , וביקשה ממני לחזור איתה לחדר והיא תעמוד בינינו.

הבחורה שנאנסה: כמובן שהאימות הופסק באמצע בגלל ההתנהגות המפלצתית של ה"יצור" בשנית, שלמרות הפצרות החוקרים המשיך לקום ממקומו וניסה לתקוף אותי בצורה פיזית.

הבחורה שנאנסה: כולם אמרו לי שזה מצויין כי זה ישמש נגדו בבית משפט.

הבחורה שנאנסה: מעניין שבתיק החקירה מופיע העניין כדבר פעוט בשלב החקירה, וגילוי האלימות מצידו מוקטנים ככמעט ולא היו.

הבחורה שנאנסה: לפני כחודשיים קיבלתי שיחת טלפון מהפרקליטות, הם אמרו שהתיק נסגר מחוסר ראיות.

הבחורה שנאנסה: אתם מכירים מקרה אונס שיש בו מספיק ראיות?

הבחורה שנאנסה: זה שהוא אנס לא מספיק?

הבחורה שנאנסה: וזה שהוא ניסה לתקוף אותי באימות לא משנה משהו?

הבחורה שנאנסה: החוק כל כך יבש וכל כך מקל עם האנשים, לא פלא שבנות לא מעיזות להתלונן הרי הן יודעות שבסופו של דבר הקורבן הופכת לנאשם והנאשם לקורבן מסכן.

הבחורה שנאנסה: שלשום קיבלתי לידי לראשונה את תיק החקירה.

הבחורה שנאנסה: באמת שלא ידעתי אם לצחוק או לבכות, אני לא מבינה את חוסר העניין בדברים שהוא אמר ואת הסתירות הברורות שנכתבו בפרוטוקולי המשטרה.

הבחורה שנאנסה: נראה כאילו מישהו מתכוון להתעלם מכל הדברים הקשים שאמרתי, למחוק מהפרוטוקול את מרבית הנקודות החשובות שציינתי שלדעתי היו מציגות את המקרה שלי באור שונה לגמרי.

הבחורה שנאנסה: פשוט אמרו: "בואו, זה עולה הרבה כסף למדינה, נקצר במילים, נקבע את פסיקתנו כי לא ברור לנו מה קרה שם".

הבחורה שנאנסה: יש להם את כל הסיבות בעולם לעצור את ה"יצור" הזה לכמה שנים טובות, והם לא עושים את זה.

הבחורה שנאנסה: הם לא מנעו ממנו לעשות את הדברים בפעם השלישית למישהי אחרת.

הבחורה שנאנסה: הם אומרים שאם זה יקרה פעם שלישית הוא ייענש גם על הפעמיים הקודמות.

הבחורה שנאנסה: בעצם הם נותנים איזה סוג של תקווה שהדביל הזה ייעשה את זה שוב כדי שהוא ייענש.

הבחורה שנאנסה: אני שואלת אתכם אם זאת אמורה להיות משאלתי, שהוא ייפגע בעוד מישהי כדי שהוא יחטוף סוף סוף.

הבחורה שנאנסה: אני כאן לשנות 3 דברים.

הבחורה שנאנסה: הדבר הראשון זה צורת החקירה המשטרתית שחייבת לשנות פאזה של 180 מעלות.

הבחורה שנאנסה: הם חייבים.

הבחורה שנאנסה: הם חייבים לפתח רגישות יתר למקרים האלה.

הבחורה שנאנסה: לא ייתכן שבחורה תגיע לתחנת משטרה ולא תרגיש מוגנת.

הבחורה שנאנסה: לשנות את מבנה חדרי העימותים לביטחון הנפגעת, כמו שולחן גדול יותר שבו המואשמת רחוקה במידת האפשר מהתוקף.

הבחורה שנאנסה: אני אומרת לחוקרים לנסות להתחשב ואולי לנסות לתת רושם מזערי שיש סיכוי שהנאנסת לא ממציאה את המקרה.

הבחורה שנאנסה: הפנייה השנייה היא לבעלי המועדונים.

הבחורה שנאנסה: חייבים לבלום את סימני המחלה של זה על ידי הגברת האבטחה.

הבחורה שנאנסה: לבלום על ידי הרכבת דלתות חתוכות מלמעלה ומלמטה כמו בחו"ל, כדי לתת שם אפשרות לראות מה מתרחש מצידן השני.

הבחורה שנאנסה: אני חושבת שבכנסת צריך לחוקק חוק שיחייב את בעלי המועדונים בתא מסוג זה.

הבחורה שנאנסה: במקרה שלי זה היה עוזר, כי האונס היה נעצר על ידי זה שהנוכחות בלובי השירותים היו יכולות לשים לב למתרחש בתא ולגלות עירנות שמשהו לא כשורה קורה שם.

הבחורה שנאנסה: מהבחינה המוסרית רגשית אני רוצה לבקש מבעלי המועדונים שיגנו מקרים אלה, ולא יאמרו משפטים נבובים כמו "זה מה שקורה בדרך כלל במסיבות שלנו, הבנות מזדיינות ואז מתחרטות".

הבחורה שנאנסה: אני רוצה שיפסיקו לתת לגיטימציה, שפשוט יפסיקו.

הבחורה שנאנסה: הפנייה השלישית היא לאנשי התקשורת.

הבחורה שנאנסה: אני רוצה לבקש מהם שינסו להיות עדינים יותר, שינסו לדייק בעובדות, ואם הם לא בטוחים בעובדות שפשוט לא יכתבו אותן, מכיוון שהשיח הציבורי מתפתח בעקבות דבריהם.

הבחורה שנאנסה: במקרה שלי שגיאות מהותיות פיתחו דיון מיותר ומכאיב.

הבחורה שנאנסה: לסיום אציין שלא יתכן שהחברה בוחנת אותי תחת זכוכית מגדלת ולא בוחנת את הדברים שהוא עשה.

הבחורה שנאנסה: הגישה הזאת גורמת לנשים לא להגיש תלונה מהאמונה שבסופו של דבר ישפטו אותן ולא את הנאשם.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: אני מאוד מעריכה את זה שבאת.

אתי לבני: אני חושבת שאת עושה דבר חשוב.

אתי לבני: אני חושבת שחשוב עוד ועוד להציף את הנושא.

אתי לבני: הדברים שאת אמרת חודרי לב.

אתי לבני: אנחנו ננסה משהו לעשות ולהזיז.

אתי לבני: אולי המשטרה תרצה להתייחס למה שנאמר כאן.

רשף חן: אני אשמח לשמוע קצת על העניין הזה של אין ראיות.

רשף חן: איזה ראיות אתם רוצים?

רשף חן: מצלמת וידיאו?

רענן כספי: אם הייתם מודיעים לי מראש הייתי בודק את המקרה הזה לעומק.

רענן כספי: זכותה של כל מתלוננת להגיש ערעור.

רענן כספי: יכול להיות שהיא פוגעת בעצם ההליך המשפטי שיכול להתקיים, כי זכותה לערער ליועץ המשפטי לממשלה.

רענן כספי: אני מאמין שאם זאת ההרגשה שלך, ואני הבנתי שזאת ההרגשה, אז זאת זכותך המלאה לעשות.

רשף חן: זה סוג עבירות שלעיתים נדירות יש איזה שהן ראיות אובייקטיביות.

רשף חן: השאלה מה המדיניות כשזה בעצם מילה מול מילה.

רשף חן: ברור שזאת סיטואציה שיכול להיות שהמילה שלו נכונה, שיכול להיות שהמילה שלה.

רשף חן: האם המשטרה והפרקליטות לוקחים על עצמם את החירות להיות בית משפט, להחליט מי צודק?

רענן כספי: שמעתי עכשיו את הסיפור, זה סיפור די מזעזע.

רענן כספי: אני לא יודע אם זה מקרה בודד או מקרים אחרים של אופן החקירה, אבל אני יודע שכל הנושא של אונס ונפגעי עבירה עבר במשטרה בשנים האחרונות שינוי מהותי.

רשף חן: למה היא נחקרה על ידי גבר?

רענן כספי: לגבי המקרה הזה.

רענן כספי: .

הילה קרנר-סולימאן: נטילת האחריות במציאות היא על האישה.

הילה קרנר-סולימאן: היא צריכה להגיד שהיא רוצה אישה ואז המשטרה תמלא את הבקשה הזאת.

הבחורה שנאנסה: ביקשתי את זה.

רשף חן: האם אנחנו מצפים מנאנסת שלפני שעתיים נאנסה שתבקש אישה שתחקור אותה?

רעין כספי: אני לא מכיר את התיק.

רעין כספי: אני לא יודע מה היה בחקירה הראשונית.

רעין כספי: אני לא יודע את כל הפרטים.

רשף חן: אני שואל על נוהל.

בחורה שנאנסה: בפעם השנייה והשלישית, ולאורך כל החקירות שהיו, כולל האימות, היו רק בחורים שטיפלו בזה.

אתי לבני: אנחנו רוצים תשובה על הדברים האלה.

אתי לבני: נשים יכולות לסרב בעניין של האימות, אבל אחרי זה זה ייחשב לרעתן בבית משפט.

רענן כספי: ממה שבדקתי בחודשים האחרונים יש עוד 5 מקרים מאז המקרה המפורסם.

אתי לבני: בתל-אביב?

רענן כספי: במועדונים שדיברתם עליהם.

רענן כספי: ב TLV יש שניים, ב"אמדס" אחד, ב"סוער" 1 וב"סטיל"1.

רענן כספי: אני רואה שבמקרה אחד יש עוד חשוד שנעצר ושוחרר בהרחקה אחרי מעצר.

רענן כספי: המשטרה מוגבלת מבחינה חוקית.

רענן כספי: היא אוספת ראיות, ואם הראיות מספיקות היא ממליצה להעביר אותן לפרקליטות.

רענן כספי: אחרי זה הפרקליטות שוקלת והיא מוסמכת ללא הבאת התיק לבית משפט לגנוז את התיק.

ענת אסיף: אין טעם להיכנס לפרטיו של מקרה ספציפי.

ענת אסיף: זאת לא רק מדיניות, זה עניין של חוק.

ענת אסיף: התובע ובאי כוח היועץ המשפטי לממשלה מחליטים אם להגיש כתב אישום, אלא אם כן אין מספיק ראיות או אין עניין ציבורי.

ענת אסיף: זה לא רלוונטי למקרים האלה.

ענת אסיף: כמובן שנעשית הערכה של הראיות.

רשף חן: זה חוזר לסיפור הישן של סיכון סביר להרשעה, שהופך את הפרקליטות לבית משפט.

ענת אסיף: החוק קובע שיוגש כתב אישום, אלא אם אין בסיס ראייתי להרשעה.

ענת אסיף: בוודאי שיש כאן תהליך סינון.

רשף חן: אני שואל שאלה של מדיניות.

רשף חן: בואי נתאר מצב שהוא לא היפותטי כי הוא תמיד יהיה המצב בסיטואציה של אונס, בעיקר אם זה אונס שהתחיל באיזו שהיא מידה של הסכמה.

רשף חן: יש אירוע שבעצם מה שיש לך זה מילה נגד מילה, כל שאר העובדות מסתדרות לחלוטין עם שתי הגירסאות, כולל עצם קיום יחסי המין, כולל מה שקדם.

רשף חן: היא אומרת: "אמרתי לא", הוא אומר: "היא לא אמרה לא".

רשף חן: אלו הראיות שיש לנו.

רשף חן: הם נכנסו יחד לשירותים.

רשף חן: מה עושים במצב כזה?

רשף חן: האם במצב הזה הפרקליטות לוקחת לעצמה את החירות להגיד: "אני, הפרקליט, עם הוותק של השנתיים – אף אחד לא מינה אותו לשופט במדינת ישראל – יהיה זה שאשפוט בין שניהם", או שלוקחים את זה לבית משפט שיחליט?

ענת אסיף: זה נכון שתמיד מקרים של מילה מול מילה אלה מקרים יותר קשים, אבל דנים במכלול של דברים שנאספים, עם שיטות כאלו כמו אימות, התרשמות מההימנעות של דברים שאנשים אומרים, תהליכים שנעשים על ידי המשטרה ואחר כך על ידי הפרקליטות.

רשף חן: אף אחד לא הסמיך את הפרקליטות להתרשם ממנו.

רשף חן: בשביל זה צריך להיות שופט.

רשף חן: הוא צריך לעבור ועדה למינוי שופטים.

רשף חן: פה הבעיה שלי איתכם.

ענת אסיף: אני מציעה לא לתקוף, כי לקחנו איזה שהוא מקרה ספציפי שאני באופן אישי לא מכירה אותו ולא בדקתי אותו.

ענת אסיף: אם מה שאתה אומר נכון, אז לא היו הרשעות באונס במדינת ישראל.

ענת אסיף: יש תיקים שמתנהלים בבית משפט, חלקם קשים ומורכבים גם מהסוג שאתה מדבר עליהם.

ענת אסיף: עובדה שיש גם הרשעות ויש גם זיכויים.

ענת אסיף: הכל תלוי בנסיבות הספציפיות של המקרה.

רשף חן: את יודעת מה המשמעות של מישהי שמתלוננת על אונס ופרקליטות המדינה אומרת: "sorry, אנחנו לא מאמינים לך"?

ענת אסיף: אני לא אמרתי שזה מה שהם אומרים.

רשף חן: מה את חושבת שהיא מבינה?

הבחורה שנאנסה: אם הפרקליטות בוחנת את כל הנסיבות, את כל החומרים ואת כל הרקע מסביב, אז במקרה שלי הבחור שאנס כבר ישב בעבר על עבירות מין פתוחות והתיק שלו מפוצץ מפה עד להודעה חדשה באין ספור עבירות.

הבחורה שנאנסה: איך זה שהפרקליטות מחליטה להתעלם לחלוטין לגמרי מהגשת כתב האישום?

ענת אסיף: אני לא יודעת.

ענת אסיף: אני בטוחה שזה ייבדק.

ענת אסיף: אני לא מכירה את התיק.

רשף חן: שאלה אחרת בעניין רמת הזמינות.

רשף חן: בואי נניח שיש לך מצב שניתוח ראייתי נכון אומר שאת לא תצליחי להשיג הרשעה, בין השאר כי אני מניח שאף אחד לא טרח להגיד לה שאירועים קודמים לא קבילים.

רשף חן: מישהו קורא לה ומסביר לה את הסיטואציה?

רשף חן: מישהו יושב איתה בצורה רצינית ומתייחס אליה כאל לקוח, אומר לה: "תראי, זה המצב, אנחנו כן מאמינים לך"?

רשף חן: נניח אני אומר לה בפעם הראשונה שאת כל האירועים הקודמים אי אפשר להציג כראייה להשמעה במקרה הזה.

רשף חן: מישהו עושה את זה?

רשף חן: מתייחסים אליה כאל מישהו שהוא מהצד שלנו?

ענת אסיף: בוודאי שכן.

ענת אסיף: נושא של זכויות נפגעי עבירה וחוק זכויות נפגעי עבירה משנת 2001 זה איזה שהוא מהלך הדרגתי, עוד לא כולו נכנס לתוקף מבחינה חוקית.

רשף חן: זה החוק שאנחנו כל שנה דוחים את כניסתו לתוקף?

ענת אסיף: לא, רק פעם אחת הוא נדחה.

ענת אסיף: הוא אמור להיכנס לתוקף באופן מלא באפריל 2005.

ענת אסיף: עוד לפני שהחוק הזה נחקק, הוצאו הנחיות של פרקליט המדינה בנושא של יחס הולם, הסברים ושמיעה של נפגעי עבירות.

אתי לבני: עד החוק לא צריך לעשות את זה?

אתי לבני: הסברים, יחס הולם, כל זה מחוץ לחוק?

ענת אסיף: להיפך.

ענת אסיף: אני מסבירה שאפילו לפני שהחוק נחקק - אני לא מדברת על כניסה לתוקף – כבר הוצאו הנחיות של פרקליטות המדינה לגבי איזה צעדים צריכים להינקט בנושא של יחס הולם לנפגעים, מתן מידע על הזכויות שלהם, שיתופם כמה שניתן.

רשף חן: מה צריך להינקט כשמחליטים לסגור תיק מחוסר ראיות?

ענת אסיף: קודם כל, הודעה על סגירת התיק.

ענת אסיף: החוק מחייב להודיע על החלטה לסגירת תיק, להודיע על הזכות להגיש ערר.

ענת אסיף: על הזכויות האלה, שאתם יכולים לקרוא להן יבשות אבל הן חשובות מאוד, יש מעטפת של הנחיות, במיוחד במקרים של נפגעות עבירות מין.

ענת אסיף: גם הילה יודעת על פרקליטויות שעשו צעדים קדימה בנושא הזה.

ענת אסיף: הן בקשר אישי עם הנפגעות, הן מסבירות להן.

ענת אסיף: זה נכון שהנושא עוד לא מוטמע ברמה שכל פרקליט בכל מקרה יעשה ב-100% את הדברים בצורה הכי אמפטית והכי טובה.

ענת אסיף: בהחלט יכול להיות שבמקרים ספציפיים נפלו על יחס קצת פחות ממה שראוי היה שיהיה, אבל אין ספק שזאת המגמה.

ענת אסיף: זה דבר שהוא בסדר עדיפויות מאוד גבוה בפרקליטות.

ענת אסיף: עכשיו יש איזה שהוא מהלך שנובע מהחובה לפי החוק שיוקמו איזה שהן יחידות סיוע בפרקליטות לנפגעי עבירות.

ענת אסיף: לא רק לנפגעי עבירות מין, אבל כמובן שיינתן לזה דגש מיוחד.

ענת אסיף: זה תהליך שאני חושבת שאנחנו נמצאים בו במצב הרבה יותר טוב ממה שהיינו בו לפני 5 שנים.

ענת אסיף: זה תהליך שלדעתי יתקדם.

אתי לבני: אני רוצה לחזור למשטרה ולשמוע איזה צעדים היא נוקטת בנוגע לבטיחות במועדונים.

אתי לבני: האם אתם עושים משהו מוגבר בשנה או בשנתיים האחרונות לאור כמות המקרים?

אתי לבני: מה הטיפול שלכם?

אתי לבני: מה קורה כשהעבריינים מועדים כמו ששמענו במקרה הזה?

ישראל סמולוביץ': אנחנו לא בודקים את כל מי שנכנס למועדון.

ישראל סמולוביץ': למועדונים אנשים הולכים לבלות.

ישראל סמולוביץ': זה דבר שהוא רגיל אצל כולם.

ישראל סמולוביץ': גם בלי זה טוענים שזאת מדינת משטרה וכל דבר בודקים.

ישראל סמולוביץ': מה שאנחנו עושים בשגרה זה להיכנס למועדונים, לבדוק את תנאי הרישוי שלהם, לבדוק שזה תקין מבחינת כיבוי אש, מבחינת בטיחות.

ישראל סמולוביץ': מבחינת מכירת משקאות משכרים אנחנו בודקים אם יש שם קטינים, האם מוכרים להם או לא.

ישראל סמולוביץ': זה נעשה על ידי שוטרי הסיור שנכנסים פנימה.

ישראל סמולוביץ': זה מבחינת האכיפה הרגילה.

ישראל סמולוביץ': מבחינת הביטחון בפנים, בתוך המקום עצמו, להגיד לך שאני הולך להציב עכשיו שוטרים בכל מועדון ודאי שלא.

ישראל סמולוביץ': זה לא יפה, זה גם לא ישים מבחינתנו.

ישראל סמולוביץ': אין לזה שום דבר יעיל מבחינתי.

ישראל סמולוביץ': אני כן חושב שצריך להגביר את האבטחה במקום, לעשות הפרדה ברורה בין שירותי נשים לשירותי גברים.

ישראל סמולוביץ': במועדונים שיש שירותי יוניסקס צריך להפריד.

ישראל סמולוביץ': אם רוצים ללכת יותר רחוק, אז לשים אחד בקצה האחד ואת השני בקצה השני.

ישראל סמולוביץ': אפשר גם לחייב אותם מבחינת רישוי.

ישראל סמולוביץ': תאורה חזקה צריכה להיות במקום.

ישראל סמולוביץ': אפשר להציב מצלמה בכניסה לשירותים כך שתראה מי נכנס לתוך השירותים ואז אין בעיה של ראיות לגבי העתיד.

ישראל סמולוביץ': זה מרתיע אנשים.

ישראל סמולוביץ': אדם שיודע שיש תאורה חזקה במקום והוא מצולם יחשוב פעמיים מה לעשות שם, במיוחד אם מדובר במרחקים גדולים בין אחד לשני.

ישראל סמולוביץ': צריך לשים מאבטח שיכול לשלוט על מה שנכנס ויוצא פחות או יותר.

ישראל סמולוביץ': מי שנכנס למתחם אחד זה רק גברים, למתחם השני רק נשים.

ישראל סמולוביץ': זה לא משהו שהוא בטווח של שתי דלתות שאפשר להתגנב מאחד לשני.

ישראל סמולוביץ': את זה אפשר לחייב.

ישראל סמולוביץ': ברגע שייכנסו ההנחיות האלו לתוקף, אנחנו נכנס ונבדוק שההנחיות האלו מיושמות בפועל.

אתי לבני: מה לגבי הטרדה מינית?

ישראל סמולוביץ': ברגע שנקבל פנייה אנחנו נשלח למקום צוות שייכנס.

ישראל סמולוביץ': אנחנו מסתובבים בימים מועדים לפורענות, כמו בלילות שישי, כמו בלילות סילבסטר.

ישראל סמולוביץ': בלילות חריגים אנחנו מכניסים צוותים שלנו באופן יזום.

ישראל סמולוביץ': להגיד לנו לשים לב לצביטות כאלו או אחרות זה קצת.

ישראל סמולוביץ': .

אתי לבני: יכול להיות שהיה צריך להטיל אחריות פלילית על בעלי המועדונים בחלק מהדברים.

רענן כספי: פה נתקלנו במקרה שהיה חשוד כי היא יודעת ומכירה אותו, אבל בהרבה מקרים לא מאתרים את החשודים.

רענן כספי: המצלמה תפתור כאן בעיה, כי זה ירתיע מבחינת זה שהם ידעו שאפשר לזהות אותם אחר כך.

רשף חן: אני מקווה שאתה שם מצלמה בכניסה.

רענן כספי: גם בנושא של סחר בנשים הנשים עוברות אונס.

רענן כספי: כבר היו פסיקות של בית משפט שקבעו לא אחת שנושא ההסכמה לא רלוונטי.

רשף חן: אני מברך על הדיון הזה, כי אחרי מה ששמעתי כאן אני מבין שהמצב מאוד חמור.

רשף חן: יש סיטואציה שהיא בעצם בור פתוח שהנוער שלנו צפוי ליפול בו.

רשף חן: יש לנו אחריות לחסום את הבור הזה.

רשף חן: האחריות הזאת מתחלקת, היא לא מוטלת רק אצל בעלי המועדונים.

רשף חן: היא לא מוטלת רק אצל המשטרה או הפרקליטות, כולם יחד צריכים לעשות מעשים בעניין הזה.

רשף חן: אני חושב שלא עושים.

רשף חן: אף אחד פה לא נולד אתמול, אני גם מקווה שאף אחד לא מנותק לגמרי מהמציאות.

רשף חן: הנוער והצעירים הולכים למועדונים כדי להתפרק.

רשף חן: הם הולכים לשם כדי להתפרק באמצעות ריקוד, מוסיקה חזקה, אורות מרצדים.

רשף חן: המציאות היא שההתפרקות היא גם באמצעות אלכוהול וסמים.

רשף חן: זאת המציאות.

רשף חן: להתעלם ממנה לא יעזור לנו, אלא צריך להתמודד איתה.

רשף חן: חלק מההתפרקות הזאת היא התפרקות מינית, וזה בסדר גמור כשזה נעשה בהסכמה, אבל אנחנו לא יכולים להתעלם מהסכנות שטמונות בהתפרקות הזאת, אנחנו גם לא יכולים ליצור בורות פעורים שההתפרקות הזאת מביאה לתוצאה שהיא ידועה מראש.

רשף חן: יש לך אנשים שהם שיכורים או מסטולים, יש לך אנשים מגורים מינית במידה זו או אחרת שאתה בעצם יוצר להם פינות התייחדות.

רשף חן: אתה עושה את זה בצורה מאוד ממוסדת ומאורגנת.

רשף חן: זה מזמין את הסיטואציה.

רשף חן: אסור שזה יקרה.

רשף חן: כל הסיפורים של שירותי היוניסקס, שמשקיעים בהם מאות אלפי דולרים, זה לא טוב.

רשף חן: זה גורם בדיוק לתוצאות שצפויות שיקרו.

רשף חן: הפתרון בעניין הזה הוא פשוט.

רשף חן: השירותים הם שירותים.

רשף חן: אני לא חושב שצריכות להיות פינות התייחדות במועדונים.

רשף חן: נכון שאתה לא יכול למנוע מצב שאותם שני שיכורים, שאותם שני מסטולים יצאו לאוטו, אבל לפחות אתה לא צד שותף ליצירת המצב.

רשף חן: אני לא חושב שהגישה של המשטרה שאומרת שהיא לא נכנסת למועדונים היא גישה נכונה.

רשף חן: אני חושב שבהחלט היה ראוי ונכון.

רשף חן: .

רשף חן: בהנחה שמה שאנחנו שומעים כאן על אלימות ברמה גבוהה מאוד הוא נכון.

רשף חן: אני לא יודע אם יקרה אסון גדול שבמועדונים גדולים יהיה שוטר אחד סמוי שהמועדון ישא בשכרו.

רשף חן: תהיה כתובת.

רשף חן: ואז אם יש את הגורם שמשתולל אז השוטר בא, מוציא תעודת שוטר ולוקח אותו.

רשף חן: אם בחורה באה ומתלוננת על כך שהטרידו מינית אז יהיה מישהו.

רשף חן: זה קצת לא ראלי לצפות שהוא, בעל המועדון, ידע איך להתמודד עם הבעיה.

רשף חן: אין לו את הסמכות, אין לו את הכוח.

רשף חן: הוא במצב כזה צריך לקרוא לניידת שתגיע במקרה הטוב תוך שעה.

רשף חן: זה גם לא פתרון.

רשף חן: הפתרון היעיל הוא שיהיה שם שוטר.

רשף חן: אני חושב שכלכלית זאת לא בעיה.

רשף חן: העלות של שוטר ללילה היא זניחה לעומת הרווח של המועדון הזה.

רשף חן: המועדון יכול לשאת בעלות הזאת.

רשף חן: אם בני הנוער או הצעירים ידעו שבTLV יש שוטר, ומי שחוצה את הקו אז מיד על המקום תופסים וזורקים אותו החוצה, אז פתרת חלק מהבעיה.

רשף חן: זה לא פתרון מוחלט.

רשף חן: אין פתרונות מוחלטים.

רשף חן: הגישה הזאת שאומרת שאין דרך להתמודד עם הטרדות מיניות זה לא פתרון.

רשף חן: אתה חייב לקחת אחריות.

רשף חן: אתה מנהל עסק, כשכל העסק שלך הוא מקום פורקן.

רשף חן: זה עסק מסוכן.

רשף חן: זה כמו שיש לך כלב מסוכן.

רשף חן: אתה חייב לקחת אחריות לתוצאות הבלתי נמנעות של הדברים האלה, למזער אותם למינימום האפשרי.

רשף חן: זה כולל גם לתת הגנה לאותם אזרחים צעירים של מדינת ישראל שבאים לשם כדי להתפרק.

רשף חן: בחורה שהולכת לשם כדי לרקוד ולהשתולל, לשתות ולעשן, לא הולכת לשם כדי שיטרידו אותה מינית או שיתקיפו אותה מינית.

רשף חן: אתה כבעל עסק אחראי.

ד"ר רויטל סלע: דיברנו על נושא של חוסר או קושי בתקשורת.

ד"ר רויטל סלע: בנוסף לעניין של המצלמה רציתי להציע את הנושא של התקנת לחצני מצוקה בשירותי הבנות.

ד"ר רויטל סלע: זה יכול להיות לא רק בהקשר של תקיפה מינית, אלא גם בנסיבות אחרות.

ד"ר רויטל סלע: בחורה ששתתה יותר מידי ומרגישה לא טוב, היכולת שלה לקרוא לעזרה אם היא מתמוטטת היא אפסית בסיטואציה שקיימת.

ד"ר רויטל סלע: לחצני מצוקה שיחברו אותה הן להנהלה.

ד"ר רויטל סלע: .

ראל נדל: אני חושב שמה שיקרה זה שבנות ישבו וילחצו על זה כל הזמן.

ד"ר רויטל סלע: אני לא בטוחה.

ד"ר רויטל סלע: אני חושבת שלפחות זה יגביר את התחושה של הביטחון.

ד"ר רויטל סלע: אני מציעה לקדם את העניין של החקיקה.

ד"ר רויטל סלע: אחוז המתלוננות בעבירות מין ובאונס הוא כל כך קטן, שלא צריך לתת שיקול דעת לפרקליטות לסגור את התיקים.

ד"ר רויטל סלע: ההחלטה צריכה להיות של בית המשפט.

ד"ר רויטל סלע: התיקים האלה צריכים לבוא לידי דיון בבית המשפט, ובית המשפט צריך להחליט אם יש מספיק ראיות כדי להרשיע או לא.

ד"ר רויטל סלע: אני מאוד מסכימה עם הטענה שלך שלפעמים התיקים האלה נופלים בדרך, אולי בגלל אנשים לא מקצועיים מבחינת הוותק וראיית מכלול הדברים.

ד"ר רויטל סלע: זה מה שמונע מהבנות מלהגיש תלונה.

ד"ר רויטל סלע: מה שאנחנו מתארים כאן זה את העניין של האונס השני.

ד"ר רויטל סלע: אותה בחורה שמתלוננת עוברת את האונס השני תוך כדי הטיפול שלא תמיד ניתן לה.

ד"ר רויטל סלע: יש בעיה עם המשטרה שלא דואגת שלאורך כל הדרך תלווה אותה חוקרת.

ד"ר רויטל סלע: גם אם החוקרת הראשונה גובה את העדות, לאחר מכן היא צריכה לתאר את הסיטואציה ולהתאמת מול חוקרים וגברים, שזה דבר לא נעים.

ד"ר רויטל סלע: גם מבחינת הטיפול בפרקליטות אין מישהו שמלווה באופן אישי את הטיפול בתיק הזה.

ד"ר רויטל סלע: התיק לא מגיע ברוב המקרים לבית המשפט לדיון.

ד"ר רויטל סלע: אין פלא שכל כך מעט בנות מתלוננות.

רשף חן: יש את הנושא של מדיניות העמדה לדין.

רשף חן: זה ויכוח שהוא לא קשור רק לעבירות אונס, הוא מתחיל מהפרשה של היועץ המשפטי לממשלה לגבי אותו פסק דין שרק במקרה שיש לך יותר מ51% סיכוי להרשעה אתה מגיש כתב אישום.

רשף חן: אני לא אובייקטיבי, הייתי צד לדיון הזה, אבל אני חושב שהפסיקה הזאת בעייתית מאוד.

רשף חן: אני חושב שהגישה הזאת בעייתית מאוד, משום שזה בעצם הופך את פרקליטות המדינה לבית משפט, בלי לתת לפרקליטות המדינה כלים להיות בית משפט, בלי לשמוע ראיות בצורה מסודרת.

רשף חן: לא לזה נועדה פרקליטות המדינה.

רשף חן: כשיש עבירות מהסוג הזה שבהן יש אינטרס ציבורי בעצם העמדה לדין, אז אפשר להגיש כתבי אישום גם כשאתה יודע שיצטרך שם שופט להחליט למי הוא מאמין.

רשף חן: אין לך 51% סיכוי, גם לא 20% סיכוי, זה עניין שהוא יאמין או לא.

רשף חן: בזה זה נגמר.

רשף חן: לא ליצור מצב שפרקליטים, עם כל הכבוד ליכולות שלהם במשפטים, יהיו השופטים של מדינת ישראל במצב הזה, כי התוצאה היא עידוד שלילי לתלונות.

רשף חן: זאת תוצאה מאוד בעייתית.

ענת אסיף: לפני שאתם מגיעים למסקנות או לאיזה שהן הצעות אופרטיביות בעניין הזה, אני מציעה לקיים על זה דיון ממוקד.

רשף חן: 97.5% מכתבי האישום מסתיימים בהרשעה.

רשף חן: המצב הוא שעצם הגשת כתב האישום פירושו הרשעה, לא נשאר שיקול דעת לבית המשפט.

ענת אסיף: מה זה מראה?

רשף חן: זה בעיני מצביע על תופעה שרק תיקים בטוחים הולכים.

רשף חן: .

ענת אסיף: אני רוצה לחזור על הבקשה שלפני שיוצאים בהצהרות לגבי איך שאתה תופס את מדינית הפרקליטות צריך להזמין את הפרקליטות או לקרוא את ההנחיות שלה.

אתי לבני: הלכנו יותר מידי רחוק עם המלצות בנושא הזה.

הילה קרנר-סולימאן: אלינו הגיעו הרבה יותר פניות.

אתי לבני: את יכולה לומר לנו מספרים?

הילה קרנר-סולימאן: 22 אנשים פנו מתחילת השנה.

רענן כספי: אם נבדוק את הנתונים של כלל מקרי האונס בכל הארץ.

רענן כספי: .

אתי לבני: יחסית לכלל המקרים אתה רוצה להראות שזה מעט.

רשף חן: אם למשל נשווה את כל מקרי האונס במסעדות, שיש בהן את אותה כמות אנשים, לעומת מקרי האונס במועדונים, אנחנו נגלה שיש הטייה סטטיסטית מובהקת לטובת מועדונים.

הילה קרנר-סולימאן: אם נגיד שרוב מקרי האונס קורים בבית על ידי אנשים זרים, מה המשמעות של זה?

הילה קרנר-סולימאן: המספרים המוחלטים הם קשים.

הילה קרנר-סולימאן: המניע המרכזי לזה שנשים לא מתלוננות זה הקשר לתקשורת.

הילה קרנר-סולימאן: יכול להיות שרכבות דוהרות אי אפשר לעצור, אבל אם שוטר היה נכנס באמצע שהוא ביצע את האונס שלו אני מבטיחה לכם שהוא היה מפסיק גם עם השכרות וגם עם הסמים.

הילה קרנר-סולימאן: אסור להקל ראש או לתת הנחות לגברים שתויים או תחת הסיטואציה של בילוי.

הילה קרנר-סולימאן: זאת הסיבה המרכזית שנשים ונערות לא מתלוננות, במיוחד עם המיתוסים הקדמונים שזה מה שקורה לנערות שמבלות כי הן מופקרות.

הילה קרנר-סולימאן: רציתי להתייחס לסם האונס, שלצערי זה הופך לתופעה.

הילה קרנר-סולימאן: יש שני סוגים של סמים.

הילה קרנר-סולימאן: סוג אחד זה גלולות שמכניסים למשקאות של אנשים.

הילה קרנר-סולימאן: ההשלכות של זה איומות.

הילה קרנר-סולימאן: חלק מהבנות לא זוכרות כלום, רק הגוף זוכר.

אתי לבני: מה השמות של הסמים האלה?

ראל נדל: GHB.

הילה קרנר –סולימאן: קשת התגובות היא איומה.

הילה קרנר –סולימאן: בנות שהיו בהכרה לא יכלו לפתוח את העיניים, לא יכלו להזיז שרירים.

הילה קרנר –סולימאן: הבנות לא זוכרות כלום, יש להן פלאשבקים בודדים שאי אפשר לקבל תמונה.

הילה קרנר –סולימאן: גם אין שום ראיות שאפשר להגיש כתבי אישום.

הילה קרנר –סולימאן: זאת תופעה שהופכת להיות תופעה שאנחנו והמשטרה נצטרך לתת את הדעת עליה.

ראל נדל: זה סם מסוכן מאוד שמייצרים באמצעים ביתיים, כשהמינון משתנה.

ראל נדל: הנזקים שלו והתגובות שלו יכולות להיות גורליות.

ראל נדל: זאת תופעה שכמעט ואי אפשר להתמודד איתה.

ראל נדל: להכניס את זה אין שום בעיה.

ראל נדל: ואם מישהו לא שם לב, אז אפשר בקלות להכניס את זה לכוס.

רשף חן: זה מוכר כסם מסוכן?

ראל נדל: אני חושב שGHB מופיע בפקודת הסמים.

ראל נדל: יכול להיות שאתם קוראים לו בשם אחר.

רויטל סלע: המשטרה מודעת לזה.

רשף חן: אולי במקרה הזה צריך להתייחס לסם הזה אחרת מאשר לסמים אחרים.

רשף חן: סם אחר זה עניין של מה אתה עושה לעצמך או לא עושה לעצמך, הסם הזה זה בעצם מישהו שתופסים אותו עם אקדח בתיק.

רשף חן: זה לא סם.

ראל נדל: יכולים בהרבה סמים לעשות את זה.

ראל נדל: אפשר גם לפורר אקסטזי או סמים אחרים לתוך כוס בלי שתשים לב והתופעות יהיו מאוד לא נעימות.

ראל נדל: זה קורה.

רשף חן: בן אדם בר-דעת יקח את הסם הזה לעצמו?

ראל נדל: כן.

ראל נדל: צעירים לוקחים את הסם הזה.

ראל נדל: הסם הזה בכמות מאוד קטנה יכול להביא למוות.

ראל נדל: היו הרבה מקרים מוכרים.

ראל נדל: הדבר הכי חשוב שייעשה מהדיונים האלה זה שייכנסו דברים לחוק רישוי עסקים.

ראל נדל: לטעמי מה שלא יהיה בחוק רישוי עסקים לא יקרה.

ראל נדל: אתה לא יכול לפקח על כמות המועדונים והבארים שיש.

ראל נדל: לא כל המועדונים והבארים ישתפו פעולה באותה מידה.

ראל נדל: למשטרה יש רק נקודת מפגש אחת שיכולה לאכוף את הדברים שקורים, וזה במתן רישוי העסק.

ראל נדל: אז יש ביקור של קצין בטיחות מטעם המשטרה והדברים יכולים להיאכף.

אתי לבני: אתה מדבר על ההפרדה בין השירותים?

ראל נדל: אחת מההמלצות שלנו זה הנושא של הדלתות.

ראל נדל: זה קיים גם במקומות אחרים בחו"ל.

אתי לבני: מה אתה אומר על עניין המצלמות?

ראל נדל: אני בעד המצלמות.

ראל נדל: כמובן שאנחנו מדברים לא על תאי השירותים עצמם אלא על חלל השירותים, על-מנת לעזור לנושא של ראיות בשלב מאוחר יותר.

ראל נדל: אני חושב שצריכה להיות הפרדה בין שירותי הגברים והנשים.

ראל נדל: אני לא בטוח אם היא קיימת בחוק.

ראל נדל: צריך לבדוק את זה.

ראל נדל: צריך הפרדה ברורה, לא הפרדה על ידי כיור שאפשר לעבור.

ראל נדל: גם את זה אני מכיר.

ראל נדל: יכול להיות שאפשר לאכוף את החוק הזה על ידי כך שעושים חלל אחד גדול כשבאמצע מעין כיור שחוצץ.

ראל נדל: זה אסור שיהיה.

ראל נדל: כל רשות מקומית מתנהגת עם זה אחרת.

ראל נדל: צריכה להיות הפרדה ברורה בין חדרי השירותים.

ראל נדל: נושא של אבטחה.

ראל נדל: אבטחה בכניסה לחדרי שירותים הולכת להיות בעיה לא פשוטה.

ראל נדל: אתם יודעים שגם אבטחה בכניסה למסעדות ולבארים זכתה להרבה ביקורת, לא נאכפה עכב העלויות שלה.

ראל נדל: לא כל המקומות הם מקומות מצליחים, לא כל המקומות יכולים להרשות לעצמם להחזיק עוד שני מאבטחים מעבר למאבטחים שמכניסים או עושים בידוק.

ראל נדל: מרבית העסקים לא יוכלו לעמוד בנטל, ולכן צריך לחשוב איך פותרים את זה.

ראל נדל: דבר חשוב שהוא עניין טכני אבל לדעתי הוא בעל המשמעות הכי גדולה זה נושא הדלתות.

ראל נדל: צריך לאסור דלתות שיהיו סגורות מהמפתן עד הרצפה כך שאף אחד לא יוכל לשמוע מה מתרחש מאחוריהן.

ראל נדל: אנחנו ניסרנו את הדלתות אצלנו אחרי המקרה.

ראל נדל: זכינו לקיטונות של זעם מצד אנשים מסויימים, אבל היום שומר יכול להגיע ולהסתכל מה קורה מאחורי הדלת.

ראל נדל: ככה אנשים שומעים במקרה ויש צעקה לעזרה.

ראל נדל: הדברים העיקריים שצריכים לבחון הם: הפרדה, אבטחה, מצלמות ודלתות.

ראל נדל: לחצי מצוקה לא יהיו יעילים, כי אנשים מחפשים לעשות כל מיני מעשי שטות והם ישתמשו בזה וילחצו על זה כל הזמן.

ראל נדל: זה לא כמו במטוסים או במקמות שמפוקחים בצורה יותר..

ראל נדל: אני רוצה להעלות עוד בעיה שאני לא בטוח שיש לה פתרון.

ראל נדל: הזדעזעתי לשמוע שאותו בחור נראה באיזו תמונה מבלה אצלי במועדון.

ראל נדל: דיברת על זה שנוכל להוציא אנשים ולעשות רשימה שחורה.

ראל נדל: אין היום שום מניעה מאנשים בעלי עבר כזה או אחר בהטרדה מינית או במעשים מגונים להיכנס למועדונים.

ראל נדל: אין פיקוח על אנשים שנכנסים למועדונים.

ראל נדל: זה ייקח לנו עוד עשור לעשות את זה.

ראל נדל: יש היום תופעה של מאבק נגד הסלקציה במועדונים.

ראל נדל: לדעתי הולכים למקומות לא נכונים, כי בעצם מפספסים את המלחמה של מועדונים שצריכה להיות בעבריינות.

ראל נדל: היום זה נמצא בכותרות.

ראל נדל: יש היום מלחמה מאוד קשה של מועדונים בקבוצות עברייניות.

ראל נדל: אין להם מספיק כלים כיוון שלא נעשה זיהוי של אנשים שנכנסים.

ראל נדל: לא נבדק מי האדם שנבדק.

ראל נדל: יש מועדונים שיותר מבינים, יש מועדונים שפחות מבינים.

ראל נדל: האם יש דרכים לאכוף ולמנוע מאנשים עם עבר כזה של אונס או של הטרדות מיניות להיכנס למועדונים?

ראל נדל: אני לא בטוח שזה ישים.

ראל נדל: אמרו פה מדינת משטרה, יכול להיות עוד הרבה דברים.

ראל נדל: אנחנו יכולים לקחת את התמונה של אותו בחור ולתלות אותה איפה שהוא ולהגיד לא להכניס אותו, אבל הוא ייכנס למועדונים אחרים.

ראל נדל: זה פרוץ, אני לא בטוח שאפשר לפתור את זה.

ראל נדל: בשפך הירקון בתל-אביב התארגנו בעלי עסקים ביחד.

ראל נדל: יש משטרה שנמצאת באופן קבוע בסופי שבוע.

ראל נדל: השכר של השוטרים משולם על ידי בעלי עסקים.

ראל נדל: זה נעשה בשיתוף עיריית תל-אביב.

ראל נדל: זה לא יכול להיות בכל מקום, כי לא בכל מקום יש מספיק עסקים שיכולים להתאגד ולממן את זה.

ראל נדל: העלות היא מאוד גבוהה.

ראל נדל: עלות שעת שוטר היא מאוד גבוהה.

ראל נדל: באירועים אנחנו משלמים 80 שקל לשעה.

ראל נדל: באירוע של מסיבה המונית אנחנו צריכים להחזיק 45 שוטרים.

רשף חן: אני מדבר על שוטר אחד במועדון.

ראל נדל: אתה לא יכול להחזיק בכל מועדון שוטר, כי יש כל כך הרבה מועדונים.

ישראל סמולוביץ': ניסו בעבר.

ישראל סמולוביץ': העמדה של המשטרה היתה שלא לאפשר שוטרים בשכר בתוך מועדונים.

רשף חן: זה לא יהיה המקום הקבוע שלו, הוא כל פעם יהיה במקום אחר.

רשף חן: הוא בא כשוטר.

רשף חן: אני לא מדבר על מי שעושה חלטורה, אני מדבר על זה שהמשטרה בצורה מסודרת תאפשר למועדון או תחייב מועדון.

רשף חן: אתה מדבר על 80 שקל לשעה.

רשף חן: מה זה 80 שקל לשעה?

רשף חן: ההכנסות שלך בערב כזה הן עשרות אלפי שקלים.

ראל נדל: יכול להיות שההכנסות שלי גבוהות, אבל יש מועדונים שההכנסות שלהם יותר נמוכות והם לא יוכלו לעמוד בזה.

ראל נדל: אני לא חושב שהמשטרה תוכל לעמוד בזה.

ראל נדל: אני לא חושב שהעומס.

ראל נדל: .

אתי לבני: מה אתם אומרים על ההצעה שיהיה שוטר שיהיה אחראי על מספר מועדונים באיזור מסויים שיבקר, שיפנו אליו?

ישראל סמולוביץ': אפשר לעשות פעילות מחוץ למועדונים, בסמוך אליהם או צמוד אליהם, לא בתוך המועדון עצמו.

ישראל סמולוביץ': יכולה להיות ניידת באזור.

אתי לבני: שיפנו גם בעניין הטרדה מינית

ישראל סמולוביץ: שיפנו.

אתי לבני: באיזו רמה צריך לפעול בעניין הזה?

אתי לבני: ברמה של מפכ"ל המשטרה?

אתי לבני: מי קובע את הדברים האלה?

ישראל סמולוביץ': אני אפנה את העניין הזה לראש אג"מ.

ישראל סמולוביץ': משם נמשיך הלאה.

ראל נדל: שאלתם קודם מה עושים אצל הצעירים בנושא של הטרדות מיניות.

ראל נדל: לדעתי המשטרה לא יכולה להתערב בזה.

ראל נדל: אפילו לנו מאוד קשה להתערב בזה.

ראל נדל: יכול להיות שצריך לחשוב על רעיון של שלטים בכניסה.

ראל נדל: .

אתי לבני: אנחנו נוכל לפתור כמה וכמה בעיות בנושאים האלה על ידי גלויות, הסברות, פניה, מתן טלפון שאפשר לפנות.

אתי לבני: הטרדות נראה לי בעיה מגפתית.

ד"ר רוטיל סלע: העלות של שמירה לא רלוונטית.

ד"ר רוטיל סלע: אנשים שפותחים עסק צריכים לקחת את הדברים בחשבון.

ד"ר רוטיל סלע: זה לא שונה מהופעות רוק, זה לא שונה ממגרשי כדורגל.

ד"ר רוטיל סלע: מדובר בהמון של אנשים שנמצאים ביחד.

ד"ר רוטיל סלע: יש הרבה מאוד סכנות גם בנוסף לאונס.

ד"ר רוטיל סלע: אנחנו צריכים לדאוג לשלומם של האנשים כך שהנטל.

ד"ר רוטיל סלע: .

ד"ר רוטיל סלע: אם זאת תהיה הבעיה של בעל העסק, אז שלא יפתח את העסק.

אתי לבני: צריכה גם לבוא דרישה מההורים כדי לאפשר בילוי בטוח.

חיותה שנבל: כל מה שנאמר עד עכשיו היה ניסיון לטפל בתופעה הזאת במסגרת אכיפה, משטרה ופרקליטות.

חיותה שנבל: אני חושבת שצריך לחשוב על הפאן של להתייחס לזה כאל תופעה.

חיותה שנבל: בתקופה האחרונה היתה כל ההתייחסות לכל הנושא של נשים שנפגעות מתופעת הסחר.

חיותה שנבל: צריך לעסוק בכל הנושא הזה שקשור לפרסומת, לתקשורת, להעלות את הנושא הזה למודעות, לדבר על זה.

חיותה שנבל: אני יודעת שזה תהליך ארוך, אבל אני יודעת שכל מיני תופעות שיש בהן מראות קשים שלא דיברו עליהן והיום הן חשופות.

חיותה שנבל: עשו כאן אבחנה בין קטינה לבוגרת.

חיותה שנבל: גם אם הבחורה היא בת 20 , 21 או 22 מבחינת החוויה זה בדיוק אותה חוויה, אני לא יודעת אם יותר קשה או פחות מאשר נערה שהיא קטינה מבחינת החוק.

חיותה שנבל: יש נערות צעירות שהן בטיפול של השירות.

חיותה שנבל: אנחנו, לצערי, מטפלים ב17 אלף נערות בגילאי ה13-25.

חיותה שנבל: אנחנו יודעים שאלו נערות פגועות מלכתחילה.

חיותה שנבל: כשהן יוצאות לבלות במועדונים הן חוות חוויות של הטרדות מיניות כאלו ואחרות.

חיותה שנבל: הן אפילו לא מספרות לאף אחד.

חיותה שנבל: רק במסגרת הטיפול עם העובדת הסוציאלית הנושא הזה עולה.

חיותה שנבל: צריך איזה שהוא תהליך של חשיפה תקשורתית, איזה שהוא קמפיין.

חיותה שנבל: זה היה תורם רבות לכל אותם הדברים שאנחנו כאן דיברנו עליהם ויש להם משמעות.

חיותה שנבל: חלקם ייעשו מייד, חלקם בטווח יותר ארוך.

חיותה שנבל: לתהליך של הקמפיין יש חשיבות גדולה מאוד.

אתי לבני: הדיון הזה הוא חלק מהעלאת המודעות של הנושאים האלה.

ראל נדל: איך מקדמים את החקיקה?

אתי לבני: אני הולכת לבדוק את העניין של חוק רישוי עסקים, לראות אם יש את ההפרדה הזאת בחוק או לא, ואם היא איננה אנחנו ננסה להכניס אותה.

אתי לבני: יחד עם אנשי המקצוע נחשוב אם להתייחס לבארים ולמועדונים, או רק מועדונים.

אתי לבני: על איזה תכולה זה יחול אי אפשר להתחייב.

אתי לבני: אני קוראת להילה ולך לשתף פעולה.

אתי לבני: אני ממש מגייסת אותך לצורך הקמפיין הזה.

אתי לבני: אולי תביא אחרים ונהפוך את זה לנורמה שמועדונים צריכים להיות מקומות בטוחים לכל החבר'ה הצעירים, לא מקומות שבהם יקרו מעשי אונס או הטרדה מינית.

אתי לבני: אין סיבה.

אתי לבני: אני לא מדברת על הסמים, שלא פה המקום לדון בזה.

אתי לבני: לגבי הדלתות, אז זה חלק מהרישוי.

אתי לבני: נראה אם זה במסגרת רישוי עסקים.

אתי לבני: אנחנו נחייב דלתות ברמה כזאת או אחרת.

אתי לבני: אנחנו נבדוק את האפשרות שיהיה שוטר שיהיה ממונה על מספר מועדונים כל לילה ולילה.

אתי לבני: הוא יהיה הכתובת, ואפשר יהיה לדעת שבשעות מסויימות הוא עובר ואנשים יוכלו לפנות.

אתי לבני: צריך לבדוק את העניין של הפצת רשימות של אנשים מועדים או של אנשים שהיו תלונות נגדם.

אתי לבני: אולי צריך להפיץ את זה בין המועדונים.

אתי לבני: צריך לבדוק איך לעשות את העניין הזה.

אתי לבני: אנחנו עם המחלקה המשפטית שלנו והמשטרה ננסה לבדוק את זה.

אתי לבני: מכאן עלה שצריך לחשוב מחדש על עבירת האונס ועל מדיניות הפרקליטות לגבי הבאה לבית משפט של תיקי עבירות מין - בעיקר אונס - כאשר אין סיוע.

אתי לבני: אנחנו נקיים על זה דיון.

אתי לבני: אני שוב מודה לך שבאת.

אתי לבני: את יכולה למצוא באנו, בוועדה למעמד האישה, ובכלל באנשים שמתעסקים בנושא האלה כתף.

אתי לבני: אם יהיו מקרים שאת חושבת שראוי שנתערב, כמו חקירות על ידי שוטרות, אנחנו נתערב.

אתי לבני: אנחנו פה בשביל הציבור בנושאים האלה.

אתי לבני: תודה לכולכם שבאתם.