הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 132, 2004-11-09 11:30

אתי לבני: גברת זהבה שמעון – ראש תחום קווקז, אגף שילוב עולים, תעסוקה ויזמות – בבקשה.

זהבה שמעון: צהרים טובים.

זהבה שמעון: אנחנו נדבר על נשים ועל העצמת נשים, והעצמת נשים לא כפריבילגיה או כמשהו שניתן להן ליהנות, מתעסוקה וגם העצמנה, אלא – העצמת נשים כציר מרכזי בהובלת משפחה למוביליות חברתית, ולחוסן משפחתי.

זהבה שמעון: אנחנו בתוך הצוות יושבות איתנו חברות נוספות, אנחנו תכף נדבר על יוצאי קווקז ובוכרה, נדבר על יוצאי אתיופיה ונדבר גם על פיילוט ועבודה שאנחנו עושים עם החרדים ועושים עם אוכלוסיות של העולם הערבי, עם דרוזיות ועם בדואיות.

זהבה שמעון: כל זה אני מקווה, אם נקצר בדברים, אם נצליח לפרוס איזה שהיא תמונה של מודלים שאנחנו מנסים בשותפות עם משרדי ממשלה ובעיקר עם הקהילות איתם אנחנו עובדים, להציג דרך אחרת בראיית הנושא, לראיית נשים, לראיית נושא התעסוקה במוביליות החברתית.

זהבה שמעון: אנחנו מדברים על כך, ויש לכם לפניכם מצגת, היא תנחה אתכם ואני אלך איתה – שנות התשעים- עלו גלים גדולים של עולים מברית המועצות לשעבר ומאתיופיה, עולים חדשים.

זהבה שמעון: נושא הדיור והתעסוקה היה בראש מעיינה של מדינת ישראל לאספקה מיידית על מנת לשלב את העולים.

זהבה שמעון: בג'וינט שילבנו ידיים והיינו שותפים בנושאים של קליטת עלייה בנושאים רבים מאוד.

זהבה שמעון: בנושא של תעסוקה ראינו את הנשים כמובילות ציר מאוד משמעותי בהובלת המשפחה.

זהבה שמעון: כולנו כאן, הנשים יודעות, שמשפחה עוברת משביר הגירה.

זהבה שמעון: במשבר הגירה פוקדים את המשפחה שינויים רבים מאוד מעברים גדולים מאוד.

זהבה שמעון: האישה שמגעיה במעבר את הארץ יכולה לכאורה ועל פי התפיסה שמקובלת ורווחת, שהאישה היא חלשה, שהאישה לא מוצאת את מקומה, שהאישה היא במשבר.

זהבה שמעון: בעיקר כשמדברים על אישה מסורתית, רואים שהתפקיד של האישה בחברה המסורתית כתוצאה מהעלייה ארצה, איפשר לה אפשרויות לצמיחה.

זהבה שמעון: איפשר לה נקודות להתחזקות.

זהבה שמעון: הוא איפשר לה להוביל ולהניע את המשפחה לכיוון חיובי.

זהבה שמעון: בג'וינט החלטנו שאנחנו מתמקדים בנשים כמובילות את הציר הזה, ומאפשרים להן את ההזדמנות של מימוש הפוטנציאל המנהיגותי, שהוא בעצם מנהיג משפחה, מנהיג קהילה.

זהבה שמעון: ונותנים להן כלים של צמיחה והובלה של מערך עבודה שהוא בעצם מערך עבודה גם ברשות המקומית, בניהול וועדות, בניהול קהילה, ובניהול עצמן בראש ובראשונה.

זהבה שמעון: אנחנו מסתכלים על הנתונים הדמוגרפים ואנחנו רואים ששמונים אלף עולים מקווקז, מאה אלף עולים מבוכארה, שמונים אלף עולים מאתיופיה.

זהבה שמעון: כשמסתכלים על אחוז הנשים באוכלוסיית העולים, אנחנו מדברים על כחמישים אחוז מאוכלוסיית העולים, כמו בממוצע מקובל – הן נשים.

זהבה שמעון: מקובל לחשוב, וכך גם נתקלנו בתפיסה של השירותים החברתיים של החברה הרווחת וגם בתוך הקהילות עצמן, שאכן מה שמאוד מאפיין את העולים מהחברות המסורתיות, היא החברה המסורתית הפטריאכלית.

זהבה שמעון: אני לא ארחיב על כל פרט ועל כל משפט, אני חושבת שכולם יודעים על מה מדובר.

זהבה שמעון: המשפחה היא מורחבת והיא רב דורית.

זהבה שמעון: הכבוד כערך מוביל בהתנהגות החברתית ולכבוד יש משמעות גדולה מאוד גם בקידום, גם בחיזוק וגם בהחלט בהטבות ובהפרעות.

זהבה שמעון: טיפוח חברתי הדוק של החברה, כל פעולה שהיא בעצם שונה, חריגה, יוצאת דופן – נתקלת בפיקוח ובסנקציה חברתית שמגדילה את השינוי.

זהבה שמעון: נישואים בגיל צעיר – מקובל לייעד את הבנות בגיל צעיר מאוד, והחלטת ההורים להשיא אותן, והתפיסה היא שלא רק ההורים מניעים את גיל הנישואים, אלא גם הבנות בתפיסה שלהן את עצמן, רואות את עצמן כמממשות פוטנציאל נשי בכך שהן נישאות.

זהבה שמעון: הן לא חולמות על השכלה, הן לא חולמות על תעסוקה.

זהבה שמעון: זה לא שהן חולמות ומישהו מפריע להן.

זהבה שמעון: הן לא חולמות.

זהבה שמעון: אם הן רוצות את הדבר הטוב ביותר שיקרה להן – הן רוצות להתחתן ושיהיו להן ילדים.

זהבה שמעון: חלק מזה זו תפיסה של מימוש הנשיות שמקורה בתרבות, וחלק אחר, זה אולי המחשבה שככה הן תעזובנה את הפיקוח ההדוק הפטריאכלי שמאוד מאוד חזק בתא הגרעיני הראשוני.

זהבה שמעון: יש תפקיד מאוד משמעותי למבוגרים במשפחה.

זהבה שמעון: נשים וילדים אין להם תפקיד בהבעת דיעה או בדיון כלשהו או בקבלת החלטות במשפחה.

זהבה שמעון: מי שמקבל את ההחלטות זה הגברים ובדרך כלל הדודים, או החמות.

זהבה שמעון: עיסוק בתחומי מסחר, כלכלה וחקלאות – אם כבר התפרנסו ולמשפחה היה מקור תעסוקה מהמקום שבו היא באה, הם עסקו בכלכלה, מסחר וחקלאות.

זהבה שמעון: אלה מקצועות שבעלייה לארץ הפכו כמעט ללא רלוונטים.

זהבה שמעון: חקלאות – כולם יודעים מה המצב.

זהבה שמעון: כלכלה זעירה – כולנו יודעים, אנחנו עוברים לתעשייה וכמובן גם מסחר.

זהבה שמעון: אם אנחנו מדברים על מסחר, מסחר כמובן שאנחנו מדברים עליו הוא מסחר זעיר מאורגן ומנוהל נכון על ידי רואי חשבון, וניהול קבלות וספרים, ודבר שהוא לא היה מקובל בקרב האוכלוסיות האלה, כי סוג המסחר יותר אישי – כפרי, מעבר מכפר לכפר, הצעת המרכולת.

זהבה שמעון: זה מה שהם ידעו לעשות.

זהבה שמעון: ההגעה לפה לארץ משאירה אותם עם הכישורים האלה, אבל בלי שוק.

זהבה שמעון: יש אחוז גבוה מאוד של משפחות חד הוריות.

זהבה שמעון: באופן יחסי - וזה נשמע פרדוקסלי ביחס לזה שהן משפחות מסורתיות – אנחנו מוצאים – חלק מהנשים עלו בגפן ארצה, חלק מהנשים נעזבו פה בארץ וחלק מהנשים החליטו פה שהן מתגרשות, כתוצאה מאיזה שהוא שינוי פנימי-חברתי שהן עברו כאן בארץ, הן החליטו לשנות את חייהן.

זהבה שמעון: כך שבאופן יחסי למספר הנשים החד הוריות בקרב האוכלוסיות האלה – מספרם רב יותר.

זהבה שמעון: יש להם שפה ייחודית.

זהבה שמעון: אם אני מדברת על עולות קווקז או על עולות בוכארה, אז אנחנו כולנו חשבנו, ואולי יושבים איתנו כאן בתוך החדר נשות מקצוע מחבר העמים שיודעות שהשפה הרוסית הייתה השפה הרשמית באזור של מזרח קווקז או מזרח רוסיה, ובעצם אין שליטה בשפה הרוסית, אין שליטה בשפה העברית.

זהבה שמעון: הן דוברות "ג'ואורית" הנשים או בוכרית, שאלו שפות יהודיות כמו אידיש וכמו לדינו, ומתקשות מאוד בעצם לתקשר גם ברוסית.

זהבה שמעון: ובקשרים שלנו בעבודה ביום-יום, גם במפגשים שלנו עם נשות מקצוע נאורות, אנחנו נתקלנו בסטיגמה חזקה מאוד גם אל הנשים המשכילות.

זהבה שמעון: יש בקרבן נשים משכילות.

זהבה שמעון: על פי מחקר שעשינו במכון ברוקדיל – ארבעים ושישה אחוז מהנשים שהגיעו ארצה ב-1997 המחקר התקיים, הן היו נשים בעלות השכלה על תיכונית וטכנולוגית גבוהה.

זהבה שמעון: יושבות איתנו כאן נשים שיכולות לספר, יש כאן את רינת שיכולה לספר – נשים שהגיעו ממשפחות משכילות ולא עונות על הדפוס הסטריאוטיפי שמוצע כאן, אבל להן לא היה ביטוי.

זהבה שמעון: לא חיפשנו אותן, לא ביקשנו אותן, ולא חשבנו שהן בכלל כתובת לעבודה הג'וינטית משום שהן "בוודאי מסתדרות איך שהוא עם השפה הרוסית".

זהבה שמעון: ולא כך היה.

זהבה שמעון: לא הנשים המשכילות ולא הנשים הפחות משכילות, וכמובן אנחנו מדברים על כך שהמעבר יוצר משברים בתוך המשפחה.

זהבה שמעון: על זה לא צריך להרחיב.

זהבה שמעון: המשברים האלה מוצאים את האישה בחברה המסורתית.

זהבה שמעון: אנחנו מדברים על נשים כנשים, ואני כבר אמרתי – שהן מובילות ציר של שינוי.

זהבה שמעון: לקחנו את הנשים.

זהבה שמעון: הסתכלנו וראינו שנשים ומשפחות עולים שנמצאות באזורים גיאוגרפים בפריפריה, ריכוז בשכונות עתירת עולים, קשיים ברכישת השפה, הסתדרות וניכור, אבטלה גואה, שילוב בעבודות מזדמנות ובלתי מקצועיות למרות ההשכלה הגבוהה שלהן.

זהבה שמעון: מצאנו מנקות בבתי חולים במקרה הטוב או עובדות במפעלים – עם תיסכול גדול מאוד שהן בוגרות אוניברסיטה בתארים שניים, מורות למוזיקה חלקן, יש כאלה שהן חסרות השכלה, אבל יש גם וגם.

זהבה שמעון: ומשברים בתוך המשפחה.

זהבה שמעון: עכשיו נעבור – הלכנו על תוכניות, והלכנו לא על תוכנית אחת, אלא על סט של תוכניות.

זהבה שמעון: מי שמייצג את התוכניות בקהל, ובמיוחד אם יהיה לנו זמן לדבר איתן ואם יהיה לנו זמן ולשמוע מפיהן עדות אישית – כי זה יותר מעניין.

זהבה שמעון: יש את הציר של נשים שמובילות שינוי.

זהבה שמעון: נשים פשוטות שלקחו על עצמן, לאו דווקא משכילות – באקדמיה, בסמינר הקיבוצי ובאוניברסיטת תל אביב, לקחו על עצמן קורס של הובלת שינוי.

זהבה שמעון: וראינו בנשים האלה את הכאריזמה שצריך לתת לה את המקום, למרות שאין להן נתונים השכלתיים גבוהים, יש להן בהחלט מקום, ויש כאן את אביגיל רחמנוב שהיא תוכל לספר לנו.

זהבה שמעון: הכשרת נשים כמנחות קבוצות הורים ומשפחות – מצאנו שהכשרה שלהן וקשר שלהן עם המשפחות כמגשרות ומנחות – לא כמתווכות, מנחות מקצועיות בעלות תעודה כמו שצריך, ויש כאן היום שבעים נשים שעושות את העבודה – נכנסות למשפחות.

זהבה שמעון: החמות שהיו האלה שגורמות לסנקציה ושומרות על דפוס המשפחה הפטריאכלית-מטריאכלית, הן היו עבורנו אוכלוסיית יעד, ואנחנו עובדות איתן בהנחה שאם החמות תראה את הגמישות, ואת הפתיחות ואת היכולת של השינוי, היא בהחלט תעודד במשפחה את השינוי, והן באמת שנים מנהיגות.

זהבה שמעון: צריך לתת להן את המקום של המנהיגות.

זהבה שמעון: אי אפשר להשאיר מנהיג גדול במקום שבו הוא היה, להביא אותו למשפחה ולגרום לו לתיסכול גדול מאוד פה בארץ.

זהבה שמעון: הן איבדו את מעמדן הרם, וברגע שהמנהיג בתוך המשפחה – זאת החמות – מאבדת את מעמדה, כל המשפחה חיה בכאוס.

זהבה שמעון: השכלה גבוהה – לצורך העניין הזה יושבת כאן רינת שיכולה לדבר על סטודנטים שהיום לא רק רוכשים השכלה לעצמן, בעיקר נשים בקבוצות, הרבה מאוד סטודנטיות שלקחו על עצמן את עידוד ההשכלה הגבוהה בקרב האחים שלהן, הסביבה שלהן, המשפחה, הקהילה.

זהבה שמעון: ובהרבה מאוד מקומות בארץ זה הפך להיות מרכז הסטודנטים העירוני, לא של העולים, אלא הם נותנים שירותים לסטודנטים כמו במכללת ספיר ובמכללות אחרות.

זהבה שמעון: עבדנו עם הצבא.

זהבה שמעון: יושבת כאן יוהל"ן – תת אלוף דבורה חסיד.

זהבה שמעון: עם יוהל"ן עבדנו על מנת לעודד את הבנות לשירות בצה"ל, משום שכשבנות יוצאות לשירות בצה"ל, הן רואות את הדברים באופן אחר.

זהבה שמעון: מרכזי נשים שקמו בתוך היישובים והקימו מוקד קהילתי על פי הצרכים שהם זיהו והם עשו, ונשים ונערות בשיח התרבותי, זה דבר שהוא מרתק.

זהבה שמעון: מה שראינו בקצרה – אלה היו התוכניות, זוהי התפיסה.

זהבה שמעון: כשאנחנו מסתכלים על החוזקים של קבוצה חלשה, מסתכלים עליהן כדי להעצים אותן באופן ישיר ואת הקהילה ואת הסביבה, אנחנו היום אחרי חמש שנים רואים, וחלקם גם מבוססים במחקרים, שאכן יש עלייה במספר הנשים שמעורבות במנהיגות נשים מקומית.

זהבה שמעון: עלייה במספר הנשים המעורבות ופעילות בתהליכי קבלת החלטות בוועדות היגוי ישוביות, ויושבת כאן תמר יסימוב מקריית ים.

זהבה שמעון: שילוב נשים בוועדות מקצועיות וקהילתיות – הדומיננטיות של נשים במערך ההתנדבות בעיר – זו לכאורה קבוצה מאוד חלשה שצריכה לשאוב התנדבות – הם הופכים להיות קבוצת מתנדבים.

זהבה שמעון: זה דבר שמעצים אותן ומחזק.

זהבה שמעון: ונשים שמובילות פרוייקטים לשינוי חברתי – כמו שראיתם למשל בשדרות, מסתמנת מגמה של גיוס בנות לצה"ל ולשירות לאומי.

זהבה שמעון: התחיל הסדק והוא הולך ומתרחב.

זהבה שמעון: יש לנו שותפים – זה השקף האחרון, ובוודאי תראו את זה כמו כולם, זה המשרד לקליטת עלייה, משרד החינוך, משרד הרווחה, החברה למתנס"ים, רשויות מקומיות, עמותות שונות וכמובן צה"ל.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: הדוברת הבאה – הגברת רותי ירון, מנהלת תוכניות בחיר"ה – תחום שילוב בקהילה של עולי אתיופיה.

רותי ירון: שלום לכולם.

רותי ירון: אני רוצה להציג היום תוכנית שנקראת "אשת חיל", שזה מודל של עבודה שפיתחנו בג'וינט כמו שמצויין בשותפות עם משרד הקליטה, יושבת כאן אניטה פרידמן ממשרד הקליטה ומשרד הרווחה – דפי מוסיוב, מפקחת ארצית.

רותי ירון: התוכנית פותחה עבוד נשים עולות מאתיופיה שהן לא מכירות את עולם העבודה כמו שהוא נהוג בעולם המערבי.

רותי ירון: אנחנו עברנו כבר והתחלנו לעבוד עם נשים עולות מקווקז כפי שתיארה זהבה פחות או יותר את המאפיינים, והיום אחרי שהמודל כבר אפשר לומר שהוכיח את הצלחתו, אנחנו גם פועלים בקרב נשים מובטלות שרחוקות ממעגל העבודה תקופה ארוכה.

רותי ירון: כי ראינו שיש פה מודל שמסייע לנשים להשתלב בעולם העבודה, והוא יכול לסייע גם לנשים שמסיבות אלה ואחרות לא משולבות בעולם העבודה משך תקופה ארוכה.

רותי ירון: יש מספר עקרונות שמנחים אותנו בעבודה- קודם כל אנחנו משתמשים בנושא של שילוב בעבודה כנושא של העצמה כלכלית.

רותי ירון: חלק גדול מהאוכלוסיה שבה אנחנו עובדים נמצאים בקשיים כלכליים שהאבטלה רק מוסיפה להן, ולכן זה עיקרון חשוב מאוד מבחינתינו – ההשמה ופתיחת אפשרויות כלכליות עבור הקהילות שאנחנו עובדים איתם.

רותי ירון: הנושא השני – הפחתת התלות במערכות הרווחה.

רותי ירון: התלות באה לידי ביטוי הן בתלות בקצבאות – מה שככה נושא מאוד מדובר היום, משפחות שלמות תלויות בקצבאות של הרווחה, והתלות במערכת הרווחה ממש כדפוס חיים שכל ראיית הכוח והאור רק במערכת הרווחה.

רותי ירון: ועל ידי שילוב במערכת העבודה אנחנו מצפים ורואים באמת בסוף, הפחתה של תלות במערכות הרווחה.

רותי ירון: עיקרון נוסף – כשאנחנו מדברים על שילוב נשים עולות אנחנו גם מדברים על נושא של נשים עם כל הקשיים האוניברסליים שאנחנו מכירים, אם זה קושי של אישה בעולם העבודה, חייה של אישה בחיי עולם העבודה, ואם הנושא של נשים עולות – אנחנו מכירים את המחקרים שמדברים על המחיר הכפול שנשים משלמות.

רותי ירון: נשים עולות בעולם העבודה, פעם כנשים ופעם כעולות.

רותי ירון: ואת כל הכלים שפיתחנו אנחנו רוצים לתת את המענה מתוך העקרונות האלה, ולכן העבודה שאנחנו רואים לנכון, היא עבודת תהליכית ורב שלבית, וחשוב לי להדגיש את העניין הזה, כי היום באמת מדברים הרבה – להוריד את הקיצבאות ושאנשים ייצאו לעבודה, וכלפי אוכלוסיות מסויימות זה לא דבר שיכול לקרות מהיום למחר.

רותי ירון: יש פה תהליך שצריך לסייע לאנשים.

רותי ירון: אנחנו באמת רוצים שאנשים יישארו בעבודה יותר מיומיים וחצי.

רותי ירון: ולכן צריך להיות פה תהליך מובנה ומלווה, ואותו אני רוצה להציג בקצרה.

רותי ירון: אנחנו מדברים על חמישה שלבים שאת כולם עוברת קבוצה או עובר יישוב, שהם כוללים מרכיבים גם פרטניים – ליווי אישי של הנשים, גם מרכיבים קבוצתיים שהם כוללים למידה ובודה עצמאית, וגם מרכיבים קהילתיים שעובדים עם מערכות קהילתיות ועם נושא של פיתוח מנהיגות.

רותי ירון: את כל התהליך ואת כל השלבים מובילה בכל יישוב רכזת, ונמצאות איתי היום שתיים – רותי דוד-אמיר – היא היתה עד לפני שבועיים רכזת בלוד ולאחרונה היא הפכה לרכזת הארצית של הפרוייקט בכל הארץ, ואני אשמח אם תינתן לה גם ההזדמנות להציג את העבודה שלה.

רותי ירון: ונמצאת גם ליאורה רטה מקרית-גת, שהיא בוגרת של חלק מהשלבים של התוכנית.

רותי ירון: אז הנושא הראשון זה הכנה לעבודה, הכרות מה אומר עולם העבודה בארץ, מה הדרישות, הכנה מבחינת כלים, זה תהליך שנעשה בקבוצה.

רותי ירון: שילוב בתעסוקה נעשה על ידי הרכזת שממש מלווה את הכניסה, את הצעדים הראשונים בתוך העבודה אחרי יצירת קשר עם מעסיקים וכולי.

רותי ירון: המועדון זו בעצם מסגרת קבוצתית שמלווה ותומכת ונותנת כלים נוספים לנשים לאחר השתלבות בעבודה.

רותי ירון: כמו שאמרתי – אנחנו לא רואים את היעד רק להיכנס לעבודה אלא גם להחזיק מעמד, וזה נעשה גם במסגרת הקבוצתית של המועדון וגם במסגרת הפרטנית, ושוב עדיין אנחנו לא רואים את הקצה, אלא עבודות ראשונות הרבה פעמים הם עבודות אולי פחות איכותיות, ואחרי הכניסה ואחרי היכרות עם עולם העבודה אולי יש מקום לקידום, לשידרוג מקצועי, אם זה בתוך העבודה, אם על ידי הכשרה מקצועית, אם על ידי השלמת השכלה, אם על ידי למידה, וכל התהליך – קיימת מוטיבציה מאוד גבוהה אצל הנשים אחרי ההשתלבות הראשונית בעבודה, ולכן אנחנו רוצים להיות שם ולתת את המענה לזה, והשלב האחרון זה פיתוח של מנהיגות תעסוקתית, של קבוצות של נשים שעברו את התהליך או חלק מהתהליך ומסייעות לנו בהעברת המסרים, בתמיכה, בעידוד, עבור הנשים שבקבוצות.

רותי ירון: קצת על התוצאות של התוכנית – אז הנשים משתלבות – אם אני מתייחסת על הנשים העולות מאתיופיה, השתלבו בתעשייה ובסיעוד בערך עשרים אחוז מהתחומים.

רותי ירון: תחומים אחרים שאתם רואים – מסעדנות, חינוך ובעיקר עבודה עם הגיל הרך ועבודה כמטפחות ומגשרות בתוכניות שונות לעולי אתיופיה.

רותי ירון: מוכרנות על כל מרכיביה, ופלח אחר שזה אחזקה, שירותים וחקלאות, יש הרבה נשים שמשתלבות דווקא בחקלאות העדינה יותר.

רותי ירון: התוכנית שלנו עובדת כשמונה שנים, למעלה מאלפיים נשים עברו את התהליכים באופן כזה או אחר.

רותי ירון: אנחנו מדברים על שישי אחוז של השמה בעבודה בכל שנה, אני מסתכלת קצת על השנים האחרונות – בכל שנה מצטרפות נשים, זאת אומרת שהתוכנית יכולה לתת מענה למעגלים רחבים יותר.

אתי לבני: למה הירידה הזאת בין שנת 2003 לשנת 2004?

רותי ירון: בשנת 2004 יש לנו את הנתונים רק עד יולי, וכשנהיה פה בינואר נוכל לתת את הכל.

אתי לבני: עכשיו, השילוב בעבודה נובע מכך שאין היצע של עבודה או מה?

אתי לבני: מה החסמים של שילוב יותר גדול בעבודה?

רותי ירון: החסמים – אנחנו בעצם מנסים להתמודד עם חסמים קודם כל שנמצאים אצל האישה.

רותי ירון: אם זה חוסר היכרות עם עולם העבודה.

רותי ירון: אם אין לה מיומנויות לבוא ולחפש עבודה, להציג את עצמה.

רותי ירון: ראיון עבודה – אנחנו ממש עובדים על הדברים הכי בסיסיים.

אתי לבני: כן, אבל אחרי שעבדתם – למה רק אלף ושלוש מאות מתוכן משתלבות בעבודה?

רותי ירון: שישים אחוז של השמה זה נחשב יחסית לאחוז גבוה, וזה אחרי שנה ראשונה ובתהליכים אנחנו ממשיכים אחר כך לעזור לנשים להשתלב.

רותי ירון: מי שלא משתלבת – זה או מקשיים אישיים שלה או מסביבה.

רותי ירון: הנושא הזה של "אין מקומות עבודה", אנחנו מנסים לא לקבל את זה.

רותי ירון: העבודה היא של חיטוט רגלים ולעזור להם כן למצוא את העבודות מתחת לאדמה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: עכשיו הגברת רותי דוד-אמיר.

רותי דוד-אמיר: אני אנסה לתאר את העבודה שלי כרכזת מול אותן נשים שרותי ירון ציינה.

רותי דוד-אמיר: אז אני בעבודה שלי ניגשת למשפחות שמתאימות לתוכנית.

רותי דוד-אמיר: אני ניגשת למשפחה כי אני לא פוגשת בשלב הראשון רק את האישה.

רותי דוד-אמיר: אני פוגשת את כל המשפחה, אם זה את הילדים, אם זה את הבעל, מציגה להם את התוכנית, את היתרונות של היציאה לעבודה.

רותי דוד-אמיר: מה הם יכולים להרוויח מזה שהאישה יוצאת לעבודה.

רותי דוד-אמיר: לפעמים זה קצת לוקח זמן, מכיוון שלא תמיד הבעל תומך ביציאתה של האישה לעבודה.

רותי דוד-אמיר: אז באמת העבודה היא מאוד תהליכית, מאוד איטית עם המון סבלנות, עם הרבה רגישות והבנה לכל הנושא הזה, ותוך כדי אני צריכה לצרף אותה קודם כל לסדנאות ההכנה לעבודה שרותי ירון דיברה עליה, ותוך כדי גם לשלב את הילדים שלהן במעונות, וכאן יש לנו את העזרה ממשרד העבודה והרווחה אנחנו מקושרים בעצם לכל הגורמים שנמצאים ביישוב.

רותי דוד-אמיר: אני מדברת על אישה עם קשיים של שפה, עם קשיים של תרבות שבאמת זה עולם אחר, ושם צריך ליצור את המודעות של האישה עצמה והביטחון של הבעל וכל המשפחה מהכסף שמגיע מהביטוח הלאומי הוא מאוד חשוב.

רותי דוד-אמיר: יש חשש ופחד מאוד גדול של הבעל שאם נשלח את האישה לעבודה אז לא תגיע קיצבה.

רותי דוד-אמיר: הרבה פעמים גם הבעל מובטל בטענה שאם הוא ייצא עבודה ובעבודה הזאת הוא יחזיק רק שבוע או שבועיים ואז יפטרו אותו, אז מפסיקים לו את הביטוח הלאומי, ועד שמחדשים לו את הקיצבה מהביטוח הלאומי, זה לוקח לפעמים בין חודשיים ושלושה חודשים, ואז בעצם בזמן הזה למשפחה אין שום מקום הכנסה אחר.

רותי דוד-אמיר: וזאת אישה שגם בתוך הסדנה, אנחנו מביאים אילו גורם מתוך הביטוח הלאומי שיסביר על הביטוח הלאומי.

רותי דוד-אמיר: אני מסבירה לה – אני או גורם מקצועי אחר על המשמעות של העבודה כאן בישראל – מה הדרישות, החל מענייני הזמן וקצב העבודה – הרבה הרבה דברים שקשורים לעולם העבודה כאן בישראל שהיו מאוד שונים למה שהיה באתיופיה.

רותי דוד-אמיר: במקביל בסדנה – מהנשים שאני רואה שיש להן את המוכנות של היציאה לעבודה ואת המוטיבציה הגבוהה, אני הולכת ומחפשת מעסיקים – לפעמים זה עם האישה ביחד, גם ללמד אותה בדרך איך מחפשים מקומות תעסוקה, או שאני יוצרת עם מעסיק, מנסה לאתר מעסיק ונפגשת איתו ומנסה להסביר לו על התוכנית ומנסה לשכנע אותו ולהסביר לו למה כדאי לו לקחת אתיופית שהיא עולה חדשה עם קשיים של שפה.

רותי דוד-אמיר: גם אצל המעסיקים – אני כרכזת יש לי עבודה מאוד קשה.

רותי דוד-אמיר: לא לכל המעסיקים יש מוכנות ונכונות לקבל עולים מאתיופיה, ואם כן הם בטח מעדיפים עובדים שאיתם התקשורת תהיה יותר קלה, אבל כאן גם מבחינת המעסיק, המעסיק – אני תמיד לרשותו עם כל הקשיים התקשורתיים שיש לו מול העבודה, אני זמינה עשרים וארבע שעות, כל פעם שיש לו בעיה עם אחת העובדות הוא יכול ליצור קשר איתי, ואני מולה עם כל בעיה ובעיה, במידה ואני מכניסה אותה למקומות תעסוקה.

רותי דוד-אמיר: הרבה פעמים גם לאישה מאוד קשה לה.

רותי דוד-אמיר: לא תמיד הן יכולות – גם בגלל השפה וגם בגלל התרבות החדשה שאליה הן נקלעו- לא תמיד מבינים את המעסיק ונוצרות כל מיני בעיות או קונפליקטים עם המעסיק, ואני הולכת לבקר אותה במקומות התעסוקה שלה ובמקומות העבודה שלה.

רותי דוד-אמיר: ואני שואלת את המעסיק ואני שואלת אותה איך העבודה, מהן הבעיות, מה היא צריכה לשפר, במה הוא יכול לבוא לקראתה.

רותי דוד-אמיר: כל הדברים האלה קורים תוך כדי.

רותי דוד-אמיר: אני רוצה לציין שאחרי הסדנה ואחרי זמן קצר או ארוך שהאישה עובדת, אז אני מנסה לאתר את הנשים היותר חזקות, אלה שהן גם עם המוטיבציה, גם עם יכולת התארגנות של הבית.

רותי דוד-אמיר: במידה והבעל מסכים אז גם שולחים אותם לקורסים של אולפן עברית מטם משרד הקליטה שאז גם הוא שותף מלא של הנושא הזה, כי גילינו בתוכנית שהפתיחות שלהם ללמידה, זה דווקא כשהן יוצאות לעבודה.

רותי דוד-אמיר: קודם כל הן פטורות מכל מיני בעיות בראש וגם הן רואות בזה חשיבות הרבה יותר גדולה של הלמידה של העברית.

רותי דוד-אמיר: אז הרבה פעמים אנחנו עושים את זה במקביל את הסדנה, אבל גם אם לא – משרד הקליטה מאפשר לנו לשלב אותן באולפנים שהם אחרי צהרים או בשעות הבוקר, תלוי במה שאותה עבודה שהן עובדות, והרבה פעמים זה שעתיים או ארבע שעות עבודה הבנות מבקשות, כי יש להן את הקשיים של הילדים.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: אגב – בהמשך לביקור שעשיתי, התלונות שקיבלתי שמעונות יום מתחילים רק בשמונה, הרבה מאוד משרות מתחילות בשבע, וכמובן מעונות מסתיימים מוקדם ואין פתרונות לדברים האלה.

אתי לבני: דבר שני – רציתי לשאול – לגבי עסקים קטנים את מציינת – אתם נעזרים ...

אתי לבני: אה, את תציגי את זה.

אתי לבני: סוף-סוף, גברת חיה גרף, מנהלת תוכניות בחירה, תחום תעסוקה ויזמות, אגף שילוב עולים תעסוקה ויזמות, הג'וינט ישראל.

אתי לבני: בבקשה.

חיה גרף: תודה רבה.

חיה גרף: שלום לכולם.

חיה גרף: בעצם מה שנאי אציג זה עוד משהו ברצף.

חיה גרף: זהבה הציגה יותר את הקטע של ההעצמה ורותי את הקטע של תעסוקה, אז אני אציג יותר את הקטע של היזמות.

חיה גרף: וגם כשאני אומרת תעסוקה – יזמות זה איזה חלק של תעסוקה, אבל אנחנו בעיקר עוסקים ביזמות, כשהסלוגן שלנו – זה: "עסקים קטנים, הזדמנויות גדולות".

חיה גרף: עכשיו, כשאנחנו מדברים על אוכלוסיות ייחודיות בנושא התעסוקה, זה אוכלוסיות שמתאפיינות בקשיים במציאת תעסוקה הולמת ובהסתגלות לעולם העבודה .

חיה גרף: כל האוכלוסיות שאנחנו עוסקים בהן ואני תכף אציג אותן, הן בעלות ערכים וצרכים שונים שדורשים פיתוח של מענים שמותאמים להן.

חיה גרף: ולכל אוכלוסיה יש לנו את התוכניות שלהן במטרה לשלב אותן בעולם העבודה.

חיה גרף: האוכלוסיות – אנחנו מדברים על אוכלוסיות של עולים חדשים וותיקים.

חיה גרף: בעולים חדשים אנחנו עוסקים בנשים ויזמות – מאתיופיה, מברית המועצות לשעבר, בעיקר אמהות חד-הוריות – בוכרה, קווקז, אירן, ארגנטינה, ובוותיקים זה המגזר החרדי, המגזר הערבי, דרוזי ובדואי.

חיה גרף: היום אני אתמקד רק על המגזר של הוותיקים.

חיה גרף: אנחנו נדבר רק עליהם – לא נדבר על העולים.

חיה גרף: מה שמאפיין את האוכלוסיות האלה זה שמירה על דפוסי מסורת, מוסכמות חברתיות ודת, ניידות מוגבלת למרכזי תעסוקה כתוצאה משמירה על דפוסי מסורת.

חיה גרף: יש נשים שלא יכולות לצאת גם מהבית ובטח לא מהיישוב או מהכפר ולכן יש גם חוסר של זמינות עבודה בסביבה הקרובה.

חיה גרף: זאת אומרת – כאן כל הדברים הם מאוד סובייקטיבים אבל זה המצב.

חיה גרף: אי הכרת התרבות העיסקית, היעדר מיומנויות אישיות בתיפקוד וניהול וקונפליקט בית ועבודה.

חיה גרף: ואני בפירוש אומרת בית ועבודה ולא בית – קריירה.

חיה גרף: אלו אוכלוסיות שאנחנו מדברים במושגים קצת אחרים.

חיה גרף: אם כל המאפיינים האלה הם מאפיינים קצת סובייקטיבים, אז המאפיינים הבאים – אני יותר מתייחסת אליהם כמאפיינים אובייקטיבים או אפילו חסמים.

חיה גרף: היעדר התמחות לנשים, העידר הכשרה מקצועית והכשרה עיסקית כלכלית, חוסר מיומנויות בשיווק ומכירות, היעדר תמיכה מוסדית לנשים יזמות ובעלות עסקים.

חיה גרף: אישה שרוצה לפתוח עסק יש לה הרבה מאוד קשיים וחסמים מהגברים לגבי הלוואות.

חיה גרף: אין כמעט הלוואות לנשים ובטח לא במגזר הערבי, הבדואי והדרוזי, שם ממש אין אפילו קרן אחת, אולי קרן אחת שנותנת את ערבות המדינה.

אתי לבני: אז כדאי לבדוק את הנושא הזה.

חיה גרף: הנה, יושבים פה נציגים מהדרוזים - - -

אתי לבני: בואו לא נדבר על מקרים פרטיים.

אתי לבני: הקרן הזו זה תפקידה.

אתי לבני: אם יש בעייתיות תפנו אליי ונראה – אנחנו עושים גם ישיבה בנושא של עסקים קטנים.

חיה גרף: עדיין יש – קריטריונים של נשים לקבל הלוואה הם מאוד מאוד מחמירים, אז גם זו אחת הבעיות.

אתי לבני: נתייחס לזה.

חיה גרף: אז באמת – כל המאפיינים שדיברתי עליהם, מצביעים על תחום היזמות העיסקית.

חיה גרף: Self imploiment, כאחד התחומים העיקריים ליצירת מקורות פרנסה והרחבת טווח אפשרויות התעסוקה והעלאת רמת ההכנסה.

חיה גרף: ואנחנו מדברים על Self imploiment – תעסוקה עצמית.

חיה גרף: אנחנו לא מדברים על יזמות במימדים כמו שאנחנו רואים – פנינה רוזנבלום וגליה אלבין.

חיה גרף: אנחנו מדברים ממש על Self imploiment, ופיתוח מקורות תעסוקה עצמאיים מהווה מענה הולם ובעל סיכוי להגדלת אפשרויות התעסוקה של האוכלוסיות האלה.

חיה גרף: הן יכולות לעשות את זה בבית, בקרבת הבית, בשעות גמישות, ממש כל המאפיינים – היזמות העיסקית עונה על הצרכים של האוכלוסיות האלה.

חיה גרף: עכשיו, כשאנחנו מדברים על יזמות, אנחנו מדברים על יזמות של אין ברירה, כשהמניע העיקרי להקמת העסק זה השגת פרנסה, והוא בא לענות על הצורך של קיום ולא על צרכים פסיכולוגיים של סיפוק עצמי, הגשמה.

חיה גרף: לכן בקרב האוכלוסיות האלה אנחנו לא שומעים "קריירה".

חיה גרף: אישה לא הולכת לעשות קריירה.

חיה גרף: אישה הולכת לפרנס ולהתפרנס ולעזור בפרנסת המשפחה.

חיה גרף: האתגר שלנו באמת זה לבנות תוכניות שמותאמות לצרכי הנשים בכל קבוצה במטרה לפרוץ את המחסום שמיוחד לה.

חיה גרף: לכל אוכלוסיה יש את המחסום שלה.

חיה גרף: עכשיו – בתעסוקה עצמאית היא מהווה מנוף לשיפור המצב הכלכלי של הנשים, של כל המשפחה, אבל אנחנו בהחלט רואים בה משהו שמביא לאינטגרציה, להשתלבות.

חיה גרף: יש לנו היום מועדונים של יהודים-ערבים.

חיה גרף: יש שילוב בחברה הכללית, וכמובן גם להפחית את התלות במערכות הרווחה במדינה.

חיה גרף: נעבור לתוצאות.

חיה גרף: תשימו לב – לכל שקף דקה – אני מקווה שנעמוד בזה: נשים חרדיות – יש לנו כאן נציגים של מט”י ירושלים, מט”י בני-ברק, יש אשת עסקים – זה מאוד מעניין לשמוע – היא פתחה עסק מדהים – עסק קטן והיא הפכה לעסק גדול.

חיה גרף: כל עסק כזה מעסיק הרבה מאוד נשים,

חיה גרף: כשתינתן לך הזדמנות אז גם תגידי את זה.

חיה גרף: אז הנה התוצאות: שיעור הגדול ביותר של היזמיות בקרב החרדיות – מתוך סך הנשים העובדות בישראל – ארבעה וחצי אחוז (4.5%) הן עצמאיות, ואילו בקרב החרדיות השיעור הוא שש נקודה שבע (6.7%).

חיה גרף: ההשערה היא שגם יותר – כי לא הרבה מצהירות ולא על כולם יודעים וכולי.

חיה גרף: אני הבאתי את הנתונים רק מ-2003, למרות שהג'וינט התחיל לעסוק בנשים חרדיות ב-1996.

חיה גרף: ב-2003 השתתפו בפעילות לקידום יזמות שש מאות נשים חרדיות, מתוכן מאתיים וחמישים בעלות עסקים קטנים.

חיה גרף: רוב הפעילות היתה בבני ברק ובירושלים.

חיה גרף: ב-2004 גדלה הפעילות והרחבנו אותה גם לקרית-ספר, לצפת, אשדוד – שיש שם קהילה גדולה.

חיה גרף: תחומי העסקים – זה בעיקר מסחר ושירותים, ויש את הפירוט – ביגוד, שירותי פיאנות, קוסמטיקה, גרפיקה, פרסום.

חיה גרף: בסך הכל אנחנו רואים שהעסקים בכל התחומים עם התמחויות יותר בתשמישי קדושה, פיאנות, הכל קצת יותר מותאם.

חיה גרף: נשים ערביות – הג'וינט התחיל לעסוק בשנים ערביות, ובשנת 2001 – יש לנו פה נציגה ממט”י משולש, מט”י נצרת לא יכלו להגיע.

חיה גרף: בשנת 1999 הג'וינט התחיל לעבוד עם נשים בפיתוח עסקים.

חיה גרף: ב-2001 היתה עלייה מאוד משמעותית בפתיחת עסקים לנשים ערביות.

חיה גרף: ההשערה שלנו שזה מהיחלשות תנועת המסחר בין הרשות הפלסטינית ליישובים הישראלים.

חיה גרף: לא היתה להם ברירה והם היו צריכים לספק את הצרכים שלהם ביישוב שלהם.

חיה גרף: מה שעוד מצאנו – גורם מאיץ של כניסה לעסקים זו הכשרה מקצועית.

חיה גרף: ברגע שיש לאישה מקצוע – ספרות, קוסמטיקה, כל מקצוע ממש אחרי הכשרה, מאיץ את הכניסה לעסקים.

חיה גרף: בשנת 2003 הופעלו עשרים וחמש תוכניות לחמש מאות שבעים וחמש נשים, מתוכן מאה בעלות עסקים.

חיה גרף: בשנת 2004 עלתה הדרישה.

חיה גרף: בסך הכל מופעלות השנה עשרים ושמונה תוכניות, כשהביקוש גדול מאוד, אני מקווה שבשנת 2005 זה יגדל.

חיה גרף: מהעסקים – מסחר ושירותים זה בעצם כל התחומים, כשבקרב נשים ערביות מרביתן זה מסחר.

חיה גרף: אני חושבת ששבעים וארבע אחוז (74%) מנשות העסקים עוסקות בעיקר במסחר מאשר בשירותים, וזה אולי אצל נשים חרדיות זה ההיפך, יש יותר שירותים.

חיה גרף: נשים דרוזיות – אנחנו התחלנו עם נשים דרוזיות בשנת 2003.

חיה גרף: יושב פה מנהל מט”י ירכא.

חיה גרף: לגבי קבוצת הנשים הדרוזיות – אנחנו עושים גם את ההכשרה המקצועית בפיתוח מיומנויות אישיות – מה שקוראים לזה העצמה.

חיה גרף: הכשרה מקצועית כבסיס לפתיחת עסק, והכשרה להקמת עסק.

חיה גרף: גורם מאיץ – כמו במגזר הקודם זה הכשרה מקצועית.

חיה גרף: ב-2003 הפעלנו שש תוכניות, מתוכן ארבע משולבות בהכשרה מקצועית – ספרות, שיניים, צילום, מזון – השתתפו מאה עשרים ושלוש נשים.

חיה גרף: מרבית בוגרות קורסי הספרות עובדות היום ממש במקצוע הזה.

חיה גרף: בשנת 2004 אנחנו מפעילים שמונה תוכניות שגם משלבות את ההכשרה המקצועית ואת היזמות.

חיה גרף: נשים בדואיות – בשנת 2002 התחלנו לעבוד על קורס אחד של צילום לעשרים ושמונה נשים בדואיות בנגב.

חיה גרף: עשרים ושתיים מתוכן כבר עובדות.

חיה גרף: השנה נערך קורס בי.

חיה גרף: ג'יי לנשים בדואיות – מתוכן – עשר נשים כבר עובדות.

חיה גרף: בשלבי הפעלה – כשאני אומרת "הפעלה" – זה מיון מועמדות ויש תוכניות ויש תקציב, אנחנו פותחים קורסים במכללה לצמחי מרפא בדואיים ולהפקת אירועים.

חיה גרף: השותפים – אנחנו שותפים עם משרד התמ"ת, הרשות לעסקים קטנים, המט”ים כמובן, רשויות מקומיות ולצעירנו הכנסנו גם שיקום שכונות.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: מאוד מרשים וגם מחשבה יצירתית הבחירה של הנושאים.

עולה מאתיופיה: תודה רבה.

עולה מאתיופיה: שלום לכם.

עולה מאתיופיה: אני אמא לשלושה ילדים, חד-הורית, מתגוררת בקרית גת.

עולה מאתיופיה: כמו שאמרו – אני בוגרת מועדון "אשת חיל" זו שנה שלישית שלי שאני מתנדבת, ולמדתי קורס מנהיגות תעסוקתית על ידי תמי אבנט שהיתה המנחה.

עולה מאתיופיה: היא נתנה לנו את הכלים, אני ועדו חמש עשרה נשים מהקהילה למדו איתי שלב ראשון, שלב בי"ת של מנהיגות תעסוקתית, והיא נתנה לנו כלים חשובים שאנחנו יכולים להתמודד יום יום עם הקשיים שלנו.

עולה מאתיופיה: דרך זה, דרך המנהיגות שלמדנו, ואני מציגה עוד כמה נשים מהקהילה כמוני, שאנחנו פעילות במועדון "אשת חיל".

עולה מאתיופיה: אנחנו נפגשות אחת לשלושה שבועות בשעות אחרי הצהריים, ושם אנחנו נפגשות ולומדות, ויש לנו רכזת בשם רחל בניה, היא גם מציעה לנו מקומות עבודה.

עולה מאתיופיה: כמו שנאמר פה – כמו שאתם רואים אני גם מתרגשת, ויש קשיים בשפה, אבל עם כל זה אנחנו מתמודדות יום-יום.

עולה מאתיופיה: כמו שאני אמרתי אני אישה חד הורית ועכשיו אני התחלתי לעבוד דרך המנחה שלי קיבלתי עבודה במעבדת פתולוגיה ב"זרעים" גדרה, שאני עובדת כבר שנה.

עולה מאתיופיה: ויש הרבה כמוני שמשתתפות במועדון ונעזרות ויוצאות לעבודה.

עולה מאתיופיה: וזהו – זה מה שנאי יכולה להגיד, כי אני מאוד מתרגשת.

עולה מאתיופיה: אני מאוד מודה לכם.

אתי לבני: יופי, כל הכבוד, אם תרצי להוסיף משהו.

אתי לבני: טוב, אלה פחות או יותר הדוברות?

אתי לבני: אני הייתי רוצה יותר לשמוע את נשות השטח והניסיון, ובואו ככה ספרו לנו קצת – תתחילי.

קריאה: אני רוצה לומר את האמת.

קריאה: היחידים כמו שאנחנו רואים שאנחנו מקבלים תמיכה מהם, משרדי הממשלה – אנחנו נשות עסקים, כי חברת הכנסת באמת אמרה שישנה הקרן שהוקמה.

קריאה: אני רואה אישה שהצליחה לפתוח את העסק ולא התחילה עוד, היא רק מגששת אם לפתוח או לא לפתוח, אז זה כבר פוסל ממנה ללכת לבנק, כי אין לה תוכנית לבנק.

קריאה: היא לא עובדת.

קריאה: לזה התכוונתי כשאמרתי שקשה לה.

קריאה: את האמת – העבודה שלנו עכשיו התחילה כמו שחיה סיפרה –צמחה.

קריאה: בשנתיים האחרונות, קודם כל התחלנו בדנים ובמעונות.

קריאה: זה מאוד נתן לנשים משתי אוכלוסיות שעברו פה, אחת פה שהיא רכזת שהיא פותחת את המשפחתון, וזו שקיבלה את הילד שלה ויש לה עוד מקום עודה וזה נתן לה אפשרות לעבוד.

קריאה: זה חשוב לנשים לעבוד.

קריאה: ואני יודעת – תשעים אחוז מהנשים אצלנו לא עובדות.

קריאה: ועשרה אחוז אצלנו זה די קטן בשביל לספק את המשפחה ולכוון את ההוצאות וההכנסות של החיים בבית עם כסף ומשכורת אחת, או שמביטוח לאומי המון חיות.

קריאה: זה – מזה לומדים איך לפתוח את העסק.

קריאה: אם מדובר על קייטרינג מהבית, בחרוזים, תכשיטנות, בתפיחת המשפחתון, זה ייתן לה מן דחיפה כזו להכנסה לבית.

קריאה: אני מספרת עכשיו דוגמא חיה מהבית שלי.

קריאה: הבת שלי התחילה ללמד – מורה, זה פעם ראשונה, זה כסף, זה חשוב להכניס לבית כסף.

קריאה: היא קיבלה – את יודעת – עשר שעות לחודש אז היא אומרת לי – אמא, את יודעת כמה זה כיף שאני מקבלת משכורת?

קריאה: היא אישה נשואה.

קריאה: היא קיבלה אלף חמש מאות.

קריאה: אני אומרת לכם – תתארו לכם מה זה אלף חמש מאות שקל.

קריאה: והיא אומרת לי – "אמא, תראי איזה כיף זה להיות אישה עובדת".

קריאה: אני אומרת לה – ומה תעשי כשתהיי כמוני?

קריאה: אני סבתא.

קריאה: טיילתי איתם, גם כן לירושלים, ועשינו קניות.

קריאה: כשמתחילים לקבל הכנסה זו עצמאות.

קריאה: היא לאת לויה.

קריאה: אני מקווה שתהיה לנו עוד תמיכה חיה, מקידום מעמד האישה.

קריאה: אני מכפרי המשולש, כפר קאסם.

נדיר אסעד: אני ממט"י הדרוזי מכפר ירכא.

נדיר אסעד: מרכז פרוייקטים במט"י ירכא.

נדיר אסעד: קודם כל אני מתנצל בשם הרכזת שלי, היא התחתנה בשבוע שעבר, ה היה במפתיע.

נדיר אסעד: היא כל הזמן אמרה – "אני השנה לא מתחתנת".

נדיר אסעד: אני בא לתת פרשנות מהשטח שלי.

נדיר אסעד: מה זאת אומרת?

נדיר אסעד: אני חי בחברה מאוד מסורתית, אבל שמעתם מה קורה אצל הקווקזים ואצל הבוכרים ואצל כל הדברים האלה, אחת לאחת – אני אומר לכם, אני מרגיש שאני חי בשוודיה.

נדיר אסעד: אצלנו, זאת אומרת הקשר שלנו עם הג'וינט התחיל לפני שנה בפרוייקט שיקום שכונות.

נדיר אסעד: התחלנו להכשיר נשים בכל מיני נשים.

נדיר אסעד: זאת אומרת – המקצועות שהיו פעם והיום אינם – ספרות, קוסמטיקה, כל הדברים האלה הם תחומים חדשים יחסית אצלינו בתוך המגזר שלנו.

נדיר אסעד: אנחנו כמעט נתנו מענה לאוכלוסיה שלנו בתחום הזה.

נדיר אסעד: אני יכול להגיד בוודאות ששלושים אחוז מהנשים שהוכשרו אצלנו התחילו לעסוק כבר במקצוע מהבית ויש כאלה שהקימו עסקים עצמאיים משלהם.

נדיר אסעד: אבל כמו שהזכרנו מקודם, מבחינת משרדי ממשלה וכאלה, משרדי ממשלה שתומכים, אני יכול להגיד מקרה שהוא מאוד מצער, שנכון שמשרד ממשלה תומך, אבל משרדי הממשלה תמיד מעבירים את הכספים דרך הרשויות.

נדיר אסעד: הרשויות המקומיות הן במצב כספי מאוד עגום לצערי והכספים האלה אף פעם לא מגיעים ליעד שלהם.

נדיר אסעד: זאת אומרת – אני יכול היום ללכת לבצע הכשרה מסויימת, הג'וינט משתתף, משרד ממשלתי משתתף, בשבילי הוא לא משתתף כי הכסף עובר לרשות והוא נתקע שם.

נדיר אסעד: אנחנו לא מקבלים את הכספים שלנו בזמן.

שמעון דוד: אנחנו משתדלים לעבוד עם הרשויות.

שמעון דוד: הבעיה היא לא הכסף של הג'וינט, הבעיה היא הכסף של הרשויות.

נדיר אסעד: הבעיה היא משרדי הממשלה.

נדיר אסעד: כשאנחנו פונים למשרדי הממשלה, הם המגזר השלישי שנותנים באמת את המענה לאוכלוסיות החלשות במדינה הזאת, ואנחנו אוכלוסיות חלשות.

נדיר אסעד: מישהו יכול היום לבוא ולהגיד שהוא לא מטפל באוכלוסיות החלשות מסיבות שיש לו, שיקום נגד, שיגיד שהוא מטפל בעשירים.

נדיר אסעד: אז זאת אומרת, הבקשה שלהו מיושבת ראש הועדה למעמד האישה שלפחות משרדי הממשלה ייענו לבקשות שלנו, שכספים לא יועברו דרך רשויות, כי כספים אף פעם לא מגיעים לייעוד שלהם.

אתי לבני: אתם לא היחידים שמבקשים את זה.

אתי לבני: כל מי שצריך לקבל איזה שהוא סכום מהרשויות כולל משכורות כמו שראיתם – זה הולך לטימיון.

אתי לבני: אני אנסה לבדוק את הנושא הזה דרך משרד הפנים.

אתי לבני: משרד הפנים – אני לא יודעת מי מעביר את זה – אם משרדי הממשלה ישירות לרשויות או דרך משרד הפנים, אם יש דרך לעשות את זה דרך גוף אחר.

נדיר אסעד: ועוד בעיה אחת שאנחנו נתקלים בה – מתן ערבות מדינה למתן הלוואות לעסקים.

נדיר אסעד: אנחנו מדברים פה על הלוואות של עשרים ושלושים אלף שקל של סכומים שהם באמת זניחים מהקרן לאנשים שהם באמת רוצים לפתוח עסקים.

נדיר אסעד: היום ללכת ולהתחיל לטפל באישה בשביל שהיא תקבל הלוואה, זה להצמיד לה יועץ, תוכנית עיסקית, זה בדיקת כדאיות.

נדיר אסעד: זה מה שמבקשים מאיתנו בקרן, זאת אומרת – שלושים אלף שקל שהאישה מבקשת אותם וצריך לשלם בדרך חמשת אלפים שקל ליועץ שיכין את התוכנית, אז אנחנו היינו מאוד רוצים שמסלול מיוחד ומקוצר להלוואות של עשרים ושלושים אלף שקל להקמת עסק לאישה, אפילו אם זה עסק מהבית.

נדיר אסעד: זאת אומרת שהבקשה היחידה שהיום יש לנו זה רק מהקרן.

נדיר אסעד: ואנחנו מנסים לקדם את זה, אבל לצערי היום לקדם דברים זו בעיה מאוד גדולה.

נדיר אסעד: זה הקריטריונים, ואשיה לא תקבל הלוואה אם היא לא תעמוד בקריטריונים האלה.

נדיר אסעד: אני עוד בא מהשטח ואני אומר דבר אחד.

נדיר אסעד: אפילו בעלי העסקים אצלנו שהם הגברים שמאוד קשה להם לקבל כספים מהקרן שהם הלוואות מדינה.

נדיר אסעד: אז איך זאת אומרת אישה יכולה לקבל?

אתי לבני: עדיין הרבה מאוד עסקים קטנים נפתחו בשנה-שנתיים אחרונות בעזרת כספים של הקרן.

אתי לבני: אולי צריך לפשט את זה?

נדיר אסעד: לפשט את זה זה בטוח.

נדיר אסעד: אבל אני אומר דבר אחד.

נדיר אסעד: אנחנו לא מדברים על מענק.

נדיר אסעד: אנחנו מדברים על תהליך פשוט של מתן הלוואות של שלושים אלף שקל לנשים האלה שבאמת הן אף פעם לא קיבלו שכר והן לא יודעות מה זה בנק.

נדיר אסעד: אם לא ייתנו להן את ההקלות האלה שהן באמת יילמדו להקים את העסקים שלהן, זו תהיה בעיה.

קריאה: אני רק אשלים אותו.

קריאה: צריך לומר שמתוך העסק הזה בתוך הקרן, עשרים אחוז נגיד לנשים או עשרה אחוז לנשים שהן לא עובדות עד עשרת אלפים-עשרים אלף.

קריאה: זה ייתן לאישה לזוז.

אתי לבני: עדיין צריך להבטיח כמובן את החזרת הכסף, אחרת לא יהיו לשנה הבאה.

אתי לבני: טוב, כן.

אתי לבני: תת אלוף דבורה חסיד.

דבורה חסיד: אני רוצה לומר מילה על היוזמה שבאה מצידה של זהבה שמעון אל מול הצבא בתחום שילוב או צירוף נערות או חיילות שעד הפעילות המשותפת הזאת – הנערות הקווקזיות כמעט ולא התגייסו לצה"ל.

דבורה חסיד: בעקבות היוזמה, מסתבר קודם כל מבדיקה שעשינו בעלות נתוני איכות גבוהים ביותר.

דבורה חסיד: זאת אומרת שאם היתה איזו שהיא תפיסה שלא מגייסים בגלל נתונים, מסתבר שהן בעלות נתונים גבוהים מאוד.

דבורה חסיד: אנחנו נמצאים עכשיו בפעילות שמכשירה את הצוותים של הצבא כדי לאפשר להן להיכנס למשפחות תחת אותם מאפיינים, כדי שנדע למי לגשת ומה לומר, וצריך את קבוצת הנשים.

דבורה חסיד: אני אומרת את זה תחת הכותרת – אנחנו גוף מוסדי, שפתח בשיתוף פעולה עם הג'וינט מתוך כך שאנחנו מבינים שאנחנו גוף שיש לו אחריות לקידום הזהות של החברה הישראלית.

דבורה חסיד: פשוט צריכה לצאת קריאה לגופים מוסדיים נוספים, שזו לא תשאר פעילות שהיא רק בתחום הקהילה, יוזמה כזו או אחרת, אבל הגופים הנוספים שיצטרפו ליוזמה הזאת של הג'וינט, לרוח המאוד טובה שיש שם, לאפשר שילוב רחב של נשים בכל הרשת שצפויה כאן.

דבורה חסיד: צה"ל לקח על עצמו, ואנחנו עושים את זה בגאווה רבה ובאחריות.

רינת אשר: אני רינת אשר, עולה משנת 1995.

רינת אשר: אני ילידת קווקז.

רינת אשר: חלק מהחיים שלי חייתי במונספה.

רינת אשר: בשנות השישים, אבא שלי מתוך קרירה רפואית שלו עבר לעיר הבירה לברית המועצות, וככה פשוט אני נוגעת בחלק הזה גם.

רינת אשר: משפחה שלי ואני אשתייך ככה לאותה קבוצה חזקה שזהבה ציינה – אותם כוחות חזקים של הקהילה.

רינת אשר: לכל משפחה יש איזה שהיא סיסמא, וככה במשפחה שאני גדלתי בה – חינוך והשכלה – גם כשאתם נמצאים במעמד הכלכלי הכי מצויין אתם חייבים ללמוד, וגם כשמאוד קשה לכם – הדרך הבטוחה להצלחה זו ההשכלה.

רינת אשר: אז פשוט במעבר הזה מברית המועצות לישראל, גם הבנתי, אני עכשיו מבינה את השוני של הצורך השכלה של ברית המועצות ואת הצורך של ההשכלה פה, ובמיוחד מקרה העולות מקווקז.

רינת אשר: אני מדברת בשם הקהילה שממנה אני באה.

רינת אשר: אם ההשכלה היה התפקיד שלה לצורך הבנות היה הנדוניה, וזה ברוב המקרים זה ייסתיים – כדי שהיא תהיה אותה אמא שעליה היא חולמת להיות, אמא מצויינת, אמא חמה יותר שיושבת בשיעורים עם הילדים שעליהם היא חולמת, לזה ברוב המקרים התפקיד של ההשכלה.

רינת אשר: זה היה בעצם כדי להעלות את רמת האיי.

רינת אשר: קיו.

רינת אשר: של אותה בחורה.

רינת אשר: וגם שוב פעם – דאגה לנשים.

רינת אשר: הן למדו מתוך זה שזה חלק של החיים, אבל לא מתוך צורך ושהרגשנו אותו ושהבנו שזאת הדרך של השילוב החברתי, וזה באמת נשמע הרבה יותר מעניין ומזמין, ומזמן לשילוב חברתי בארץ ישראל, דרך של רכישת השכלה גבוהה – זאת הדרך.

רינת אשר: זאת הדרך של למידת שפה, שבאולפן אל"ף, ובי"ת, וגימ"ל ולא יודעת מה – לא לומדים ולא נהיים באותה רמה כמו שכשאתה נכנס לעולם האקדמי אתה נמצא גם בסביבת האנשים, שפה אתה מרגיש שאתה כן בסביבה שמתאימה לך, ואתה לא נמצא במפעלים כאלה לדוגמא – עם כל הכבוד – כל עבודה היא מכובדת, אבל בכל מקרה כשאנחנו פוגשים את אותן בנות שלמדו איתנו גם שם באותן אוניברסיטאות והן עובדות במפעלים כמו "עוף-קור" לדוגמא זה באמת עצוב לראות את זה.

רינת אשר: אז קשה באמת להתפנות לאותן בנות בפרט אלה שבגיל צעיר מתחילות להיות בעלות משפחה וילדים ועם מחוייבות מאוד רבה למשפחה.

רינת אשר: פשוט קשה להן להתפנות לאותה השכלה שיהיה לה ערך פה בארץ, כי לפעמים לאותה השכלה שהיתה להן שם, אין לה פה ערך.

רינת אשר: או היא צריכה לעבור גם את המבחנים, וגם לזה צריך לדעת פה להתפנות.

רינת אשר: אז אני לא הצגתי את התוכנית שלי, שאני רכזת תוכנית ארבע, שזו בעצם תוכנית להעצמת סטודנטים, שבה סטודנטים באים כדי לדעת יותר על הזכויות שלהם מול ההתחייבויות שבחלק מהדברים צריך להיות מאה אחוז, צריך לדעת מאה אחוז.

רינת אשר: וגם כשסטודנטים באים ולוקחים אחריות על גורלם.

רינת אשר: באים אלינו עם מעורבות משמעותית בחברה, דרך התנדבות או דרך מפגש הולכים ומתחילים להיות בעלי תפקידים בכירים ביישוב ובמסגרות עירוניות.

רינת אשר: היום אם היו באים לתוכנית, כי באים לצרוך על השירותים – אם מלגה כן או מלגה לא, אז אם איזה שהוא תהליכים הולכים להיות גם סוכני שינוי, וגם בעלי החלטות ביישוב שבהם הם גרים והילדים שלהם גדלים, והחברה מתחילה להיות שונה, כן נגישת תרבות.

רינת אשר: וכל פלח של האוכלוסיה בא לידי ביטוי גם ביישוב, ועם כל הכבוד לכולם.

ברכה ארג'ואני: אני יושבת ראש הארגון לזכויות הדיור בקואליציה הארצית למשפחות חד הוריות בישראל, ואני דווקא הולכת להתמקד על השאלה, איפה פה הג'וינט בתמונה לגבי נשים חד הוריות שהן לא מהאוכלוסיה של העולות או העולות הוותיקות, אלא הן רק כאן הישראליות הוותיקות ילידות הארץ.

ברכה ארג'ואני: איפה כאן תוכניות הפיתוח, המנהיגות?

ברכה ארג'ואני: רובן של המשפחות החד הוריות כאן במדינת ישראל דווקא הן בעלות בעיה מאוד קריטית שהממשלה לא שמה לב פה לעניין הזה, ויש להן בעיות של דיור מאוד מאוד קשה.

ברכה ארג'ואני: זאת אומרת – אנחנו פה לא מסתכלים על הנושא של הדיור לא רק ארבע קירות, אלא משולש ניצחי כזה של חינוך-תעסוקה-דיור שמשתלבים אחד בתוך השני ושום צלע לא יכולה להסתדר בלי הצלע החסרה.

שמעון דוד: חיה פשוט תיתן תשובה יותר טובה.

ברכה ארג'ואני: נראה לי פשוט שאתה מתחמק.

חיה גרף: המדיניות של הג'וינט היא באמת להיכנס לאוכלוסיות ולתחומים שאין להם מענה בממשלה, במשרדי הממשלה.

חיה גרף: למשל – לאוכלוסיות שלנו אין מענה במשרדי הממשלה אפילו למשרד התמ"ת, כי אפילו קורסים של הכשרה מקצועית מקבל רק מי שיש לו השכלה של עשר שנות לימוד, או שתים עשרה.

חיה גרף: אנחנו עוסקים באוכלוסיות שיש להם לפעמים ארבע שנות לימוד, חמש שנות לימוד.

חיה גרף: אלו אוכלוסיות שאין להן מענה במשרדי הממשלה.

חיה גרף: עכשיו – לגבי חד-הוריות, זה די דומה.

חיה גרף: לפני שנה הייתה הצהרה שמשרד התמ"ת מקציב ארבעה מיליוני שקלים לחד-הוריות.

חיה גרף: או.קי.

חיה גרף: אז אנחנו אמרנו שאנחנו לא ניכנס למקומות או לנישות שבאמת הממשלה מטפלת בהם.

חיה גרף: אנחנו מנסים לפרוץ את הדרך לאוכלוסיות שעל ידי הקריטריונים של הממשלה אין מענה – ולשלב אותם.

חיה גרף: לכן לחד-הוריות לא נכנסנו.

חיה גרף: קראו לנו באמת לוועדות והכל, אבל אחרי שיש את ההחלטות האלה אמרנו – לנו אין מה לעשות בזה.

חיה גרף: מצויין – יש ארבעה מיליון שקל, יעבור לתמ"ת, יעשו קורסי הכשרה, אין לנו מה להתערב בזה.

חיה גרף: זה מה שיש לי לענות על זה.

ברכה ארג'ואני: ומה עם דיור?

חיה גרף: דיור - הג'וינט לא מתעסק בזה.

ברכה ארג'ואני: או.

ברכה ארג'ואני: קי.

ברכה ארג'ואני: , זו בדיוק הנקודה שאני חושבת שאולי אתה כמשנה למנכ"ל צריך להעביר את זה הלאה לחברי ההנהלה או לדירקטוריונים שיושבים בג'וינט.

ברכה ארג'ואני: הנושא הזה שאת אומרת שאולי הממשלה לא נותנת מענה – עובדה שיש בעיה מאוד קשה גם עם החד הוריות וגם עם הנושא של דיור לחד הוריות.

ברכה ארג'ואני: ואני חושבת שכן הג'וינט עם כל פיתוח התקציבים והרצון הטוב, צריך לתת גם לארגונים שמתעסקים עם זה, לתת איזה "push”, ולטפל בזה.

ברכה ארג'ואני: תודה רבה.

נטלי מנשווילי: שמעתי על הרבה אנשים מקידום מעמד האישה שכולם מתעסקות, ואני מנהיגת נשים יוצאות גרוזיה.

נטלי מנשווילי: שמעתי באמת ומאוד שמחתי לשמוע על כל העדות, אז שתדעו, אני יצאתי ויזמתי גם ארגון נשים יוצאות גרוזיה שאני עומדת בראש של הארגון הזה ולארגון הזה קוראים "תמר", ואנחנו יסדנו את הארגון הזה לפני שנתיים.

נטלי מנשווילי: אנחנו הולכים עכשיו להקים עמותה, בוגרת קורס מחזור ראשון של מנהיגות מטעם "ויצו" והסוכנות היהודית, גברת דליה נמצאת פה, והנושא באוכלוסיה שלנו ובקהילה שלנו מאוד היה רדום, היה טאבו, כי היה הקהילה שלנו מאוד מאוד שמרני, והיה מאוד קשה להיכנס לאוכלוסיה שלנו.

נטלי מנשווילי: אבל אני הרמתי את הדגל, רציתי להגיע לנשים יוצאות גרוזיה, לשמוע אותן, מה הצרכים שלהם, איך הן מתקדמות בארץ, איך הן השתלבו בארץ, ועשינו את זה ואפילו יש לנו מועדון נשים יוצאות גרוזיה, ויש לנו הרצאות, קורסים, סדנאות.

אתי לבני: איפה המועדון?

נטלי מנשווילי: אני מבאר שבע.

נטלי מנשווילי: אני היום נמצאת מטעם מרכז רפואי סורוקה שאני עובדת במרכז הרפואי סורוקה ואני עובדת כיועצת קידום מעמד האישה, ואחרי שסיימתי את הקורס של מנהיגות נשים, זה נתן לי את הביטחון באמת לעשות ולקדם את הנשים.

נטלי מנשווילי: אני באמת שמחתי על כל הפרוייקטים שלכם, אתם עושים עבודה יוצאת מן הכלל, ויש לי כתובת לפנות אליה.

חוה פרנק: שלום, שמי חווי, מבני-ברק, אמא לשמונה ילדים, סבתא לשמונה – עוד מעט.

חוה פרנק: לי באמת הייתה בעיה בתור אישה חרדית שרציתי באמת לשבת וללמוד ולפתוח עסק משלי, ולא מצאתי את המקום שיכולתי להימצא בו, בגלל הבעיה שלי להיות בחברה מעורבת, שאנחנו בוחנים את עצמינו בזה, ואז נודע לי דרך פירסום חיצוני ברחובות שעיריית בני ברק ביחד עם הג'וינט ופרוייקט שיקום שכונות וכל מיני ארגונים נפלאים שנותנים לנו את התשובה לדבר הזה.

חוה פרנק: אני השתתפתי בקורס, ובעקבות הקורס נתתי כמה תוכניות עבודה על כל מיני רעיונות שהיו לי בראש הרבה שנים.

חוה פרנק: בסופו של דבר פתחתי עסק לשמלות כלה.

חוה פרנק: הוא היה עסק באמת קטן.

אתי לבני: בבית?

חוה פרנק: בבית.

חוה פרנק: כן, עד היום הוא בבית.

חוה פרנק: וזה טוב – כי זה אומר לנו על כל מיני תשובות שלנו, זאת אומרת – גם לגבי הילדים – שאנחנו יכולות להיות עם הילדים בבית, זאת אומרת – אנחנו, אני ושותפה, אנחנו יכולות לגדל את הילדים ובד בבד גם לעבוד, והם נותנים כתף כמו שאצלנו מקובל.

אתי לבני: קיבלתן הלוואות מהקרן להלוואות לעסקים קטנים?

חוה פרנק: אני אישית לא קיבלתי, זה לא הלך לי, אבל מה שרציתי באמת, היה אצלכם במגזר הדרוזי, ובכל מגזר בעצם שהוא מגזר סגור כמו המגזר החרדי, אצלנו יש דבר כזה שנקרא גמ"חים – אם שמעתם על זה, זה ללא כסף.

חוה פרנק: אנחנו מקבלות הלוואות בלי ריבית.

חוה פרנק: בלי ריבית ממש.

חוה פרנק: זאת אומרת שאני צריכה ערבים, אבל אני מקבלת את הכסף ונותנת את הכסף חזרה, בדיוק כמו שקיבלתי.

חוה פרנק: זה דבר שיוצא מן הכלל, ואני חושבת שבאוכלוסיות סגורות אפשר פשוט להקים את הקרן הזאת.

אתי לבני: זה כספים פרטיים?

חוה פרנק: כן, זה כספים פרטיים.

חוה פרנק: לי יש אח באשדוד שעשה את זה – פנה לכל מיני אנשים וארגונים.

חוה פרנק: הם נותנים את החלק שלהם.

חוה פרנק: כל אחד נותן איזה שהוא סכום, ויש על זה ביקורת, ונותנים גם כספים.

חוה פרנק: זה פשוט נותן נשימה – אנחנו יכולות גם לקנות ויכולות לפתוח ולנהל עסק יותר גדול.

חוה פרנק: היום העסק שלנו ממש פורח, ובתור פטריוטית אני מנסה להעסיק כמה שיותר מהארץ, אף על פי שאנחנו עובדות גם עם חוץ לארץ.

חוה פרנק: הרבה מתפרות כאן בארץ, ואני מרגישה שאני נותנת את החלק שלי לפיתוח הזה במה שקשור לישראל.

אתי לבני: כל הכבוד.

אביגיל רחמנוב: שמי אביגיל רחמנוב, אני מעכו.

אביגיל רחמנוב: אולי גם חלקית אני אוכל לענות לך על חצי השאלה ששאלת.

אביגיל רחמנוב: אני הקמתי את ג'וינט עם העמותה מעכו, אני הגעתי, אני בארץ כבר שלושים שנה, עליתי מקווקז, ואני התמודדתי עם לגדל שלושה ילדים לבד.

אביגיל רחמנוב: ויש לי ילד שצריך להתגייס החודש הזה, יש לי ילדים שלומדים קציני ים.

אביגיל רחמנוב: וכשהכרתי את דליה ואת זהבה, אני הייתי ממש כלי שבור, שממש ריחמתי על עצמי מאיזה מקום אני באה, ולמה מגיע לי כל מה שקיבלתי, וכל מיני מהסביבה והקהילה וכל זה שאני צריכה להתמודד לבד, לקחת אחריות.

אביגיל רחמנוב: וכל זה לא היה לי, כי התחתנתי בגיל מאוד מאוד צעיר והגעתי ארצה בגיל עשר.

אביגיל רחמנוב: לא היו לי כלים נכונים, ופתאום גיליתי שהמחשבה שלי והראיה שלי הייתה בכלל לא נכונה.

אביגיל רחמנוב: אחרי שאני הכרתי אותן, אני ועוד בנות, אני זוכרת את האוטובוס שהיה מגיע פעם אחת בשבוע – הם היו אוספים עשרים וחמש בנות שהיו בחלקן חד-הוריות, והיו לוקחים אותנו לסמינר הקיבוצים ששם היה לנו גם אוכל, גם שתיה חמה.

אביגיל רחמנוב: אין תירוצים.

אביגיל רחמנוב: אין זמן, יש זמן – יש הכל.

אביגיל רחמנוב: והנשים האלו היו באות – אין להן השכלה, אין להן שנות לימוד, גם לי אין.

אביגיל רחמנוב: אין להן כלום.

אביגיל רחמנוב: הם היו מקבלים אותן כמו שהן מבלי לשפוט אותן.

אביגיל רחמנוב: להיכנס אליהם ולשאול אותן מה אתן מרגישות.

אביגיל רחמנוב: לא איך אני מתמודד וזה.

אביגיל רחמנוב: לכולן יש קשיים, אבל לאותה אישה היה חשוב מה היא מרגישה.

אביגיל רחמנוב: מה היא עוברת עם עצמה.

אביגיל רחמנוב: כמה קשה לה לתת לכולם שהיא תהיה בסדר עם המשפחה וכולם, ועם הילדים.

אביגיל רחמנוב: ואחד הפרוייקטים הגדולים של מה שנעשה, מה שאני רואה לגביי, שאני יוצאת מהכלי השבור הזה, אני אוספת את עצמי, אני שמה את הכל בצד ואני מוכנה להתמודד מול המשפחה, מול הקהילה, ולהיות דוגמא אישית שאפשר גם אחרת.

אביגיל רחמנוב: אז כל הקורסים האלו - - -

אתי לבני: ספרי לנו מה את עושה?

אביגיל רחמנוב: אני קיבלתי ארבעה-חמישה קורסים דרכם, שאני לא האמנתי שבגיל ארבעים-חמישים אני אוכל ללמוד.

אביגיל רחמנוב: זה פרס גדול.

אביגיל רחמנוב: ואם לא הייתה לי את האפשרות – אני רכזת גיל הזהב – שישים וחמש פלוס בעכו, ואני נותנת.

אביגיל רחמנוב: אני קיבלתי הדרכה שהיתה איתי במשך שנה שלמה מישהי שהדריכה אותי, אני לא כל כך יודעת, ואני גמרתי בקושי שתים עשרה שנות לימוד, וככה, צעד אחרי צעד אני יוצאת לעולם הגדול, כמו ילדה בכיתה אל"ף.

ריבה אברמוב-פסחוב: אני מעמותת "לאה", יושבת ראש עמותה לקידום מעמד האישה הקווקזית.

ריבה אברמוב-פסחוב: איך התחלתי את זה, איך הקמתי את העמותה, אני אספר לכם.

ריבה אברמוב-פסחוב: אני עבדתי במשביר לצרכן, מנהלת מחלקת נשים.

ריבה אברמוב-פסחוב: יום אחד פנו אליי לבוא להשתתף באיזה קורס – "מנהיגות יישובית".

ריבה אברמוב-פסחוב: לא רציתי.

ריבה אברמוב-פסחוב: איך שהוא הגעתי לשם, ושם הייתה מנחה.

ריבה אברמוב-פסחוב: אחרי שבועיים שלושה שאלו אותי, מה את רוצה לעשות?

ריבה אברמוב-פסחוב: מה את עושה?

ריבה אברמוב-פסחוב: מה היית רוצה לעשות למען הקהילה שלך?

ריבה אברמוב-פסחוב: השאלה הזאת עוררה אצלי כמו אש את מה שסחבתי כל השנים.

ריבה אברמוב-פסחוב: למרות שעבדתי גם כמנהלת מחלקה, עדיין היה לי דימוי עצמי נמוך.

ריבה אברמוב-פסחוב: לא למדתי ברוסיה, בקווקז.

ריבה אברמוב-פסחוב: רק עשר שנות לימוד.

ריבה אברמוב-פסחוב: השכלה איך שלמדתי עם עצמי, דחפתי את עצמי, רציתי לעשות משהו.

ריבה אברמוב-פסחוב: הגעתי להיות מנהלת מחלקה.

ריבה אברמוב-פסחוב: בסדר – זה לא הספיק לי.

ריבה אברמוב-פסחוב: שמה השאלה של המנחה באמת, אז אמרתי- אני רוצה להקים מועדון לקידום האישה הקווקזית.

ריבה אברמוב-פסחוב: אז היא אמרה לי – למה מועדון?

ריבה אברמוב-פסחוב: תקימי עמותה.

ריבה אברמוב-פסחוב: באמצעות עמותה תוכלי לעשות יותר.

ריבה אברמוב-פסחוב: אז ככה הקמתי את העמותה עם עוד כמה מהקהילה, ואנחנו כמו המעמד שלי- חסרות השכלה גבוהה, ואני גאה להגיד את זה שבנות שלי, לא משכילות, יודעות לעשות עבודה יוצאת מן הכלל.

ריבה אברמוב-פסחוב: פשוט יוצאת מן הכלל.

ריבה אברמוב-פסחוב: מה שאנחנו גילינו, איפה שאני הייתי, בת קהילה, חוסר אונים, תיסכול.

ריבה אברמוב-פסחוב: העמותה קמה מאותם רגשות של תיסכול וחוסר אונים שלי כבת קהילה.

ריבה אברמוב-פסחוב: אז אני רציתי לתת לקהילה, לבנות הקהילה כמוני, עזרה למצוא את הכוחות שלהן.

ריבה אברמוב-פסחוב: איך שהשאלה שלה מנחה עוררה אצלי את האש בפנים, לכל אחד יש את הכוח הזה, לנסות למצוא ביחד, לעזור להן למצוא את הכוח הפנימי שלהן.

ריבה אברמוב-פסחוב: כי יש לפעמים שמוצאים את הכוח, ומפחדים מזה.

ריבה אברמוב-פסחוב: פוחדים מהשילוב.

ריבה אברמוב-פסחוב: פוחדים להוציא את זה לפועל.

ריבה אברמוב-פסחוב: אז צריך פשוט לנסות ולעזור.

ריבה אברמוב-פסחוב: לפתוח את המעגל הזה של מעמד האישה לקהילה הקווקזית.

ריבה אברמוב-פסחוב: עכשיו אנחנו הקמנו שם מוקד של סמינר הקיבוצים.

ריבה אברמוב-פסחוב: מעורבות של המשפחה במעבר התרבותי.

ריבה אברמוב-פסחוב: אני רכזת של המוקד ואני גם עובדת בהתפתחות הגיל הרך דרך משרד העבודה והרווחה, וזה בעצם מה שאנחנו עושים, לנסות לעזור לנשים למצוא את הכוח.

שמעון דוד: אני אתחבר דווקא לדברים שחיה אמרה בהתחלה לגבי החד הוריות.

שמעון דוד: אני הצגתי פה לפני בערך שנה את פתיחת הלימודים של החד הוריות.

שמעון דוד: פתחנו את זה בארבע מכללות.

שמעון דוד: התחילו מאה שלושים, כולן במסלול טכנאיות, וממש החודש הן עתידות לסיים, בערך מאה הגיעו לקו הסיום.

שמעון דוד: רובם גם הגיעו בהישגים יפים גם במבחנים הפנימיים וגם במבחנים החיצוניים ובפרוייקטים, אבל מה שחשוב לי לספר, שאנחנו בעוד כחודש נערכים לפתיחת תשע כיתות חדשות.

שמעון דוד: ואנחנו נערכים – אנחנו, אני שייך למכון הממשלתי להכשרה טכנולוגית, מע"ר, שהוא חלק מהתמ"ת, כאשר אני מאוד מקווה, אני נמצא כבר בפגישות ובקשרים פה עם זהבה שמעון ועם אנשים שונים פה מהג'וינט, כמו עם רותי.

שמעון דוד: יש פה תקציב כמו שציינתי, תקציב לנושא הזה של החד הוריות, והתקציב הזה בעצם מכסה גם את הלימודים וגם אפילו את הנסיעות וגם את הבטחת ההכנסה, אבל הלימודים האלה של מסלול טכנאיות, הוא מסלול מאוד מאוד אינטנסיבי.

שמעון דוד: מדובר על בערך אלף שבע מאות שעות בשנה אחת קלנדרית.

שמעון דוד: יש צורך באיזה שהיא הכנה לגבי חלק מהן כדי שהן יצליחו להגיע לקו הסיום וכדי שהן לא ייכשלו.

שמעון דוד: וכאן יש מה שנקרא – מכינה של איזה חודש או משהו דומה.

שמעון דוד: או סיוע נוסף.

שמעון דוד: לדבר הזה לצערי, לנו כמשרדי ממשלה, אין לנו את המנדט, או העצמה.

שמעון דוד: לדברים האלה חשוב באמת שיחד עם הג'וינט נוכל לראות איך עושים את זה ואיך עושים את זה נכון, כי מאוד חשוב לנו שבאמת יותר ויותר נשים יגיעו לקו הסיום.

שמעון דוד: אני רק רוצה עוד משפט אחד, גם מבחינת המגמות, אנחנו הולכים כרגע על מגמות שהן מגמות שהמשק מאוד מאוד צריך אותן.

שמעון דוד: שש כיתות הלכו לתחום של ייצור במחשב, הן שייכות לתחום של מכונות.

שמעון דוד: יהיו עוד שתי כיתות של הפקת דפוס.

שמעון דוד: אחת מהן תהיה פה בהדסה ירושלים, ועוד כיתה אחת שתהיה בשדרות הפעם, זה יהיה בצילום דיגיטלי.

שמעון דוד: אז אני גם בהמשך אני מקווה שאני אזמין את הועדה לסיור ונוכל לראות את הדברים מקרוב בשטח.

אתי לבני: מי יכול להשתתף בזה, כל החד הוריות?

שמעון דוד: כל החד הוריות מכל המגזרים, חרדים ומיעוטים.

שמעון דוד: יש קריטריונים.

שמעון דוד: מתחת לגיל שלושים צריך תעודת בגרות.

שמעון דוד: מעל גיל שלושים, די בתעודה של שתים עשרה שנות לימוד.

שמעון דוד: לגבי מסלול הטכנאיות.

שמעון דוד: אבל בוודאי שיש מבחנים ויש מיונים.

דליה פיסמן: שלום, אני ד"ר דליה פיסמן מהסוכנות היהודית, מחלקה לישראל.

דליה פיסמן: אני בעצם עולה מברית המועצות לשעבר משנת 1990, וכבר ארבע עשרה שנה אני עובדת בסוכנות היהודית, ובעצם בכל התקופה הזאת אני מעורבת בייזום וביצוע כל מיני פרוייקטים לאוכלוסיות מיוחדות.

דליה פיסמן: אני מתכוונת לעולים חדשים, לא רק מברית המועצות לשעבר.

דליה פיסמן: הרבה תוכניות לפרוייקטים יש לי אישית עם האוכלוסיה האתיופית, שאנחנו עובדים לא רק עם נשים, גם עם נשים אבל גם עם ילדים, ולזה אני רוצה להתייחס.

דליה פיסמן: אני רוצה להגיד שאני מאוד התרשמתי ממש ששמעתי פה.

דליה פיסמן: אני מכירה את הג'וינט הרבה מאוד שנים, ויחד עם חיה גרף עשינו כמה תוכניות לנשים ביזמות עיסקית, בהקמת פעוטונים, משפחתונים, וגם אנחנו התחלנו עם פרוייקט בטכניון לקידום מדעי וטכנולוגי לתלמידים יוצאי אתיופיה.

דליה פיסמן: אז למרות כל הדברים האלה אני התרשמתי לשמוע על תוכניות נהדרות.

דליה פיסמן: גם לנו יש די הרבה תוכניות להעצמת נשים, ואני חושבת שמאוד חשוב לנו, ברגע שאנחנו מדברים על קידום מעמד האישה במשפחה ובחברה, גם לא לשכוח על ילדים שלנו.

דליה פיסמן: אני בתור אישה, בתור אמא, אני יודעת כמה זה חשוב אם ילדים שלנו גם תומכים בנו.

דליה פיסמן: לי אישית אין דבר יותר חשוב לשמוע מהבן שלי: "אמא, אני גאה בך".

דליה פיסמן: זה מה שאנחנו זקוקים.

דליה פיסמן: ולכן נאי חושבת שבכל תוכנית שיש לנו למען נשים, אנחנו צריכים גם לתת איזה שהוא מרכיב למען הילדים.

דליה פיסמן: אני אישית יודעת שבתחום יזמות עיסקית, רוב הנשים שיש להן עסקים קטנים, במיוחד עסקים בבית, במיוחד אם מדובר על נשים חד הוריות, אז ילדים עוזרים לאמא.

דליה פיסמן: עוזרים לה לעשות כל מיני דברים.

דליה פיסמן: לכן – אם אנחנו עושים קורס ליזמות עיסקית לנשים, למה לא לתת איזה שהוא קטע לילדים, שהם בתחום מחשבים למשל יותר חכמים מדור מבוגר יותר, וכל מיני דברים אלה.

דליה פיסמן: עכשיו, לנו, במחלקה היהודית של הסוכנות ישראל, יש חטיבה חדשה.

דליה פיסמן: חטיבה להעצמת דור העתיד.

דליה פיסמן: אנחנו חושבים שקודם כל נשים זה דור העתיד, וגם אנחנו חושבים שאנחנו חייבים גם בתוך כל תוכניות לנשים חייבים לתת איזה שהוא קטע לילדים.

דליה פיסמן: אנחנו מוכנים להיות פרטנרים לג'וינט וגם לכל מיני גופים אחרים בתחום זה.

דליה פיסמן: תודה רבה.

אנה אבשלום: שלום רב.

אנה אבשלום: כל מה שאני עכשיו אגיד יתחבר למה שנאמר.

אנה אבשלום: אני אנה ואני בת הקהילה הקווקזית.

אנה אבשלום: נכון להיום אני קצינה במילואים והשנה אני מסיימת תואר שני ועובדת בתחום הצבא עם נוער, בני נוער וחיילים עולי קווקז במתנ"ס עכו.

אנה אבשלום: ואני רוצה להתחיל במשהו אחר בעצם.

אנה אבשלום: כשאנחנו מדברים על מעמד האישה, קודם כל אנחנו מדבר על עולה-יורד כמהגר.

אנה אבשלום: זה תפקיד מאוד קשה שבעצם מאוד משנה את המעמד של הורה בכלל ושל אישה במיוחד.

אנה אבשלום: בבית – הבית הוא שונה.

אנה אבשלום: אין הורים שהם בעלי סמכות, היום הילדים הם בעלי סמכות, כי הם יודעים את השפה, הם יודעים יותר ומתמצאים בסביבה, ואז באיזה שהיא עמדה ההורים הם רק מפרנסים כשהם מסוגלים לעשות את זה, וכל השאר נשען על הילדים.

אנה אבשלום: אני מביאה דוגמא – אמא שלי עם השכלה גבוהה, היא מהנדסת בכירה באלקטרוניקה.

אנה אבשלום: נכון להיום היא עובדת בניקיון, וזה לא מעיד על חולשה של הקהילה.

אנה אבשלום: כשאנחנו מדברים על הקהילה אנחנו לא מדברים על חולשה, אלא להיפך, זה מעיד על החוזק, אבל משהו שבעצם כל התהליך הזה של ההגירה, עם ההבדלים התת-תרבותיים, זה מה שהשפיע.

אנה אבשלום: אני רוצה להתייחס לבנות.

אנה אבשלום: בנות שמגיעות לגיל שבע-עשרה ושמונה-עשרה, שהן מגיעות לגיל הזה וצריכות להחליט על איזה שהיא פריצת דרך שהן עומדות מול דילמה אם להתגייס או להישאר בבית, כי מצד אחד יש את הרצון להתקדם.

אנה אבשלום: יש כאן זהות כפולה.

אנה אבשלום: הן ישראליות לכל דבר, ומצד שני יש את הלחץ של הבית.

אנה אבשלום: האמא שהיא חד הורית שפוחדת מכל הקטע הזה של הסביבה מה יגידו עליה, ומצד שני היא גם צריכה לעזור ולפרנס.

אנה אבשלום: אותה בת לעומת בת – אני אומרת את זה לעומת בת ישראלית וותיקה שפחות או יותר יודעת מה קורה ובונה לעצמה טיול וצבא.

אנה אבשלום: היא עומדת מול דילמה והיא פשוט חסרת אונים.

אנה אבשלום: היא יודעת שיש כתובת.

אנה אבשלום: ואני רוצה להגיד שבנות פונות אליי לרוב גם לא בגלל בעיה טכנית שהן מגיעות לצבא.

אנה אבשלום: לבוא ולדבר.

אנה אבשלום: להגיד שאין להן תמיכה בבית, להגיד שהן כועסות על אמא כי היא לא תומכת.

אנה אבשלום: ומצד שני אנחנו מרגישים שאנחנו נותנים להן אולי איזה שהוא מענה נפשי.

אנה אבשלום: ואני רוצה להגיד שדווקא שיתוף פעולה עם הצבא, והיום הצבא נענה בחיוב ומאוד מסייע לנו, ואנחנו מאוד נשמח אם גורמים אחרים יבואו לקהילה.

אנה אבשלום: אני חושבת שאתם צריכים לבוא לקהילה, כי הקהילה לא יכולה לבוא.

אנה אבשלום: אנחנו צריכים להגיע לקהילה ולפוגג את הסטריאוטיפים וגם העויינות שקיימת כלפי הממסד בקרב הקהילה.

אתי לבני: תודה רבה.

אתי לבני: אני רוצה בכמה מילים לסכם את הישיבה.

אתי לבני: ראשית כל אני יוצאת מחוייכת.

אתי לבני: הדברים ששמעתי הם באמת דברים אופטימים ומלאי כוח ומלאי יוזמה, ונשים לוקחות את הגורל בידיים ומוכנות ללכת וללמוד ולפתוח עסקים בקהילה החרדית ואצל העולות החדשות.

אתי לבני: זה ממש מחמם לי את הלב.

אתי לבני: אני רוצה לברך את הג'וינט.

אתי לבני: אני לא הייתי מודעת לתפקידים שאתם עושים.

אתי לבני: אתם בני תשעים, אבל אתם צעירים, והדברים שאני שמעתי היום, הם באמת מראים על רעננות ובחיבור עם האוכלוסיה הישראלית ובמענה לצרכים שלהם.

אתי לבני: אני מאוד אשמח לשמש איזה כתובת פה בכנסת.

אתי לבני: הכוח שלנו פה הוא בגם קיום ישיבות כאלה והעלאת המודעות וחינוך הציבור לדברים האלה, וגם בחקיקה.

אתי לבני: אני רק רוצה להתייחס לנושא אחד, שאני הבאתי חקיקה לכנסת והיא עכשיו בתהליכים, שנשים חד הוריות שהולכות ללמוד, שהבטחת ההכנסה שלהן לא מופסקת, אלא תימשך.

אתי לבני: האוצר מתנגד.

אתי לבני: אנחנו דיברנו גם על השכלה גבוהה שזה יהיה שנתיים, כדי לאפשר באמת לרכוש מקצוע, ושלא יהיה פחד לאבד את יכולת הקיום הזאת.

אתי לבני: חקיקה אחרת שלפני שבועיים דווקא כן עברה, שאמהות חד הוריות בעיקר, הקריטריון לקבל הבטחת הכנסה הוא מותנה בזה שאם יש להן רכב, ואם יש להן רכב, אז הן לא היו מקבלות הבטחת הכנסה.

אתי לבני: אז הכנסנו קריטריון – הרי, מה זה רכב לאמא חד הורית, זה פשוט כלי, זה רגליים.

אתי לבני: אז כמובן שלא מרצדס שנת 2004, אבל איזה שהוא רכב קטן שהוא כלי עבודה, לא יהיה גורם לאי קבלת הבטחת הכנסה.

אתי לבני: אני רק רוצה להגיד לכם, זה סוג הדברים שאנחנו עוסקים בהם בכנסת, ואני גם אשמח לשמוע מכם.

אתי לבני: לגבי הקרן לעסקים קטנים, ההלוואות, הקרן הממשלתית, אז בשבועות הקרובים תהיה לנו כאן ישיבה עם ועדת הכספים, עם האחראית על הקרן הזאת, ואני אשמח לשמוע מכם מה הצרכים האמיתיים, איפה הכשלים של הקרן הזאת, איך אפשר באמת להרחיב אותה ולפתוח עוד ועוד עסקים קטנים, שזה בהחלט הרבה מאוד אנשים בכלכלה סבורים שזה כיוון מאוד חשוב – עסקים קטנים, ועסקים קטנים על ידי נשים.

אתי לבני: אני גאה לשמוע שהצבא באמת גורם חשוב וזה משמעותי בהעצמה ובקידום נשים ובאוכלוסיות חלשות, ואני מברכת אותך, ואני מקווה שתמשיכו לעשות.

אתי לבני: ואם אנחנו יכולים לעזור באי אלו מהדברים, נשמח לעשות את זה.

אתי לבני: אז תבורכו כולכם ותצליחו, ואני אשמח לפגוש אתכם בשנה הבאה, מתי שיהיה.