הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 108, 2004-06-21 10:00

גילה גמליאל: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה, הנושא היום זה פרסומות פוגעות בטלוויזיה המסחרית, אנחנו נצפה בחלק מהם ואחר כך נפתח את הנושא לדיון על מנת לראות איך ניתן למזער את התופעה שהפכה להיות כבר בגדר תופעה פוגעת ובלתי נסבלת והגיע הזמן לעשות מעשה כדי שגם האנשים הנוגעים בדבר יפנימו ויובילו למצב שבו לא נצטרך לסבול את כל הסיטואציה הזאת.

אלונה אריאלי-להב: הבאנו כמה פרסומות לדוגמה שנפסלו או ששונו.

אלונה אריאלי-להב: אני אראה ואסביר על כל פרסומת.

אלונה אריאלי-להב: כרגע, רק שתדעו, ביום חמישי יתקיים בג"צ בנושא פרסומת של סקצ'רס, פרסומת של נעלים, התבקשתי לא להראות אותה אבל אם תחליטו בסוף שאתם רוצים לראות אותה אז אני אראה אותה.

אלונה אריאלי-להב: זאת פרסומת של קרוקר, אני מראה לכם לפני הפסילה ואחרי השינוי.

אלונה אריאלי-להב: אנחנו פסלנו, הם שינו ואז אישרנו מחדש.

אלונה אריאלי-להב: הורדנו את הקטע שהיא מורידה לו את הראש.

גילה גמליאל: ומה זה הסטירה הזאת אמורה להיות?

יהודית שילת: וגם מה זה משנה שהורדתם את הקטע עם הראש, במה זה עשה הבדל?

גילה גמליאל: זה ענין של רמיזה מינית.

יהודית שילת: באמת, ואין רמיזה מספקת.

יהודית שילת: ממש צריך רמזים בגודל של פיל.

גילה גמליאל: יש לי שאלה, בין היתר נושא האלימות, מה הקשר בין הסטירה לג'ינס?

אלונה אריאלי-להב: זה באחריות המפרסמים.

קריאה: הוא מוריד לה בכוח את הראש.

גילה גמליאל: את זה ראיתי והבנתי שאת זה צמצמו בגלל הרמיזה המינית ולא בגלל הכוח שהורידו לה את הראש או הורידו לו את הראש.

גילה גמליאל: היא הורידה לו את הראש, לא משנה.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, בין היתר, ילד או נער או נערה או ילדה שרואים את הפרסומת הזאת, לא הבנתי את הקטע של האלימות בתוך הפרסומת ולמה זה לא מצונזר.

גילה גמליאל: מה זה הסטירה הזאת שאמורה, איזה מסר בדיוק להעביר מבחינת פרסומת.

גילה גמליאל: אני רוצה להבין מבחינת הרשות השניה, כזה דבר אתם לא רשאים להוריד מפרסומת?

אלונה אריאלי-להב: אנחנו רשאים להוריד.

גילה גמליאל: זה לא אלימות?

גילה גמליאל: זה אלימות שאמורה להיות, למה זה לא יורד?

אלונה אריאלי-להב: אני מציעה שנשאיר את זה לדיון אחר כך, כי יש פה הרבה נושאים שיעלו וזה אחד הנושאים שהשאלות הקשות שנשאלות מה הקו הדק בין חופש הביטוי לבין מה אנחנו לא מרשים להראות בטלוויזיה מסחרית.

גילה גמליאל: אז לתת סטירה כדי לייצג ג'ינס זה נשמע בגבול חופש הביטוי.

אלונה אריאלי-להב: אם גבר היה נותן את הסטירה לאישה לא היינו מאפשרים את זה.

גילה גמליאל: אני שואלת, זה שאלה.

מרינה סולודקין: אני ראיתי הרבה יותר ממה שיש פה, מה שאני ראיתי זה, אין מילים.

אלונה אריאלי-להב: פוקס האחרון שנפסל ושונה.

קריאה: למה הנשיקה הראשונה הושמטה?

אלונה אריאלי-להב: הנשיקה הראשונה הושמטה בשל העובדה שגבר באה אליו אישה שמנה והוא מנשק אותה ובסוף היה לו מבט כזה, הראיתי לך מה זה, אז זאת הסיבה.

אלונה אריאלי-להב: יש פרסומת של סקצ'רס שלמרות שהיא בבג"צ אני חושבת שהדיון העיקרי עלה דווקא בשל העובדה שמועצת הכבלים, שזה פרסומות שמיועדות לקטינים ובשל העובדה שמועצת הכבלים כן אישרה אותה לפרסומת בערוץ 24.

ניר גרסון: לא אישרה, אם יורשה לי תיקון קטן, אנחנו לא מאשרים מראש פרסומות.

אלונה אריאלי-להב: לא פסלו.

ניר גרסון: התשדיר ירד עוד לפני שהספקנו לדון בזה.

אלונה אריאלי-להב: היתה החלטה מודעת להשאיר את זה.

ניר גרסון: מה זה החלטה מודעת להשאיר?

אלונה אריאלי-להב: היתה תלונה והיתה החלטה מודעת.

ניר גרסון: התשדיר ירד, מועצת הכבלים לא מאשרת פרסומות.

ניר גרסון: התשדיר ירד לפני שהספיקו לדון בזה.

אלונה אריאלי-להב: זה פרסומת נודלס.

אלונה אריאלי-להב: זה פרסומת שעלתה לשידור ונפסלה.

קריאה: מה זה הקטע של עולה ואחר כך יורד, למה לא מאשרים מראש.

אלונה אריאלי-להב: עד ה-1.6 כל פרסומת לא היתה חייבת לעבור אישור מראש של הרשות השניה, רק פרסומות שמופיעים בהם ילדים או פרסומות שיש בהן איזה שהיא נגיעה - -

גילה גמליאל: לפני שניכנס לדיון לגבי המהות הייתי רוצה לשמוע את חברות הכנסת לגבי הדברים שנאמרו.

אתי לבני: אני צפיתי, ביקשתי לראות את הפרסומות האלה עוד קודם, אני מבינה שברשות השניה יש ביקורת קשה על האישור הרחב של העיסוק הזה בפרסומות ואני מבינה שהרשות השניה או גורמים בה לא הולכים עם ההמלצה הזאת, אם אני לא טועה.

אתי לבני: אני רוצה לחזק את ידי האומבודסמן שלכם, אני חושבת שהפרסומות האלה פוגעות בנו כנשים, הפרסומות מיועדות לגילאי 12-16, לפחות הפרסומת הזאת של פוקס ושל סקצ'רס.

אתי לבני: אני חושבת שזה מעליב אותנו, פוגע בנו, קורא לאלימות נגדנו, מקבע אותנו בתור אובייקטים מיניים ואני חושבת שהדברים האלה בלתי נסבלים.

אתי לבני: פתחו את הרצועה בצורה שפשוט אין לה שום סכר ואנחנו בתור נשים, אנחנו בתור אימהות, אנחנו בתור צרכני תרבות לא רוצים לראות את הדברים האלה.

מרינה סולודקין: אני מאוד מופתעת לראות את הדברים האלה בגלל שחונכתי וגדלתי במדינה אחרת לגמרי.

מרינה סולודקין: לפעמים אני צריכה לפנות לילדיי כדי להבין על מה הפרסומת בגלל מה שרואים לא שייך לפרסומת.

מרינה סולודקין: מה שאני רואה כאן, קודם כל זה מצחיק מאוד, אני רואה שזה תרבות מכוערת, אז בכוונה עושים דבר כזה שרוצים ללמד את הציבור לא בתרבות של יושר, תרבות מכוערת, אלימה, מינית.

מרינה סולודקין: לראות אישה שלוקחת את עצמה לאברי המין אני לא יודעת מאיזה תרבות זה, כמו שראינו בפרסומת הראשונה.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת אם זה פוגע רק בנשים, אני חושבת שזה פוגע בכולם.

מרינה סולודקין: אני מאוד מבקשת קצת יותר טעם בפרסומת.

גילה גמליאל: יותר מזה, חשוב לחדד את הנקודה שהמסרים שעוברים דרך פרסומות הם מאוד חדים ומאוד משפיעים, אחרת לא היו משקיעים הון עתק לגבי כל הנושא של הפרסומת ובענין הזה מעבירים מסרים גם לילדים ולנערות, מסרים שגויים שמקבעים את הסטיגמות הכל כך קשות שאנחנו כאן בועדה מנסים כל פעם מחדש להתקדם קדימה בכל מה שקשור לקידום מעמד האישה וכל הפרסומות האלה מבטלים לחלוטין את כל הפעילות על-ידי חידוד מסרים שאישה זה אובייקט מיני, יש כאן את הענין של האלימות המחפירה, האלימות שראינו ממש על קצה המזלג בפרסומות, זה פשוט מזעזע.

מרינה סולודקין: יש כאן העדפה מתקנת, נשים מכות גברים.

גילה גמליאל: זאת לא המטרה של קידום מעמד האישה לחלוטין, אני חושבת שזה מבצע בדיוק את הפעולה ההפוכה, כל הביטויים האלה ובמיוחד נושא האלימות, כי אנחנו רואים שהפכנו להיות חברה אלימה, אנחנו כל פעם מחדש רואים את כל הממצאים לגבי הנוער, את האלימות הגואה בבתי הספר וזה לא פלא עם חידודי מסרים כאלה שמועברים לילדים ולנוער ובענין הזה אני רוצה לשמוע את מר מוטי שקלאר מנכ"ל הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו, מה הכלים שעומדים לרשותכם בנקודת הזמן הזאת, למה אנחנו רואים כל פעם מחדש פרסומות שעולות לשידור ולאחר מכן יורדות, למה בכלל יש את הזמן ביטוי הזה ולמה אין לכם את הכלים, מה מונע, מה צריך ולאן, על מנת לתת לכם כלים כדי לחסוך מאיתנו כחברה את כל הכיעור כפי שהגדירה אותו חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מוטי שקלאר: אני מתפלא על אתי שמתנפלת על הרשות השניה בענין.

אתי לבני: לא על הרשות השניה, על הסוג הזה של הפרסומות.

מוטי שקלאר: אנחנו כרגע לא משני צידי המתרס, אנחנו באותו צד של מתרס ואני יכול להסביר במילים כמה פרסומות הן הרבה יותר בעייתיות מאשר הדברים שעלו כאן, זה לא רק הענין של הכיעור, זה ענין של יצירת נורמטיביות, יש הבדל מאוד משמעותי בין פרסומות לתכנים, התכנים ידועים מראש, אדם שרוצה לראות את התוכנית יראה, לא רוצה לא יראה, חופש היצירה אולי במקרה הזה מעל הכל, גם פה יש אולי קצת גבולות, ומי שרוצה לראות את סקס והעיר הגדולה יודע שזה אחרי עשר בלילה, יודע את אופי התוכנית, האיפיון שלה, יראה יראה, לא ירצה לא יראה.

מוטי שקלאר: לגבי הפרסומות הם בילט אין לתוכניות.

מוטי שקלאר: יושב עם אבא עם הילדים ורואה חדשות ויושב אבא ובת ורואים מסע עולמי ופתאום בתוך מסע עולמי נכנסות כל הפרסומות על כל הבעיות שיש בהן.

מוטי שקלאר: בעיני מעבר לכך שזה יוצר קהל שבוי, יש פה איזה שהוא חוסר הוגנות כלפי ציבור, בעיקר כשמדובר בערוץ מרכזי, הטענה הרי נשמעת מה אתה מבלבל את המוח על-ידי כך שאתה מנסה לסנן, הרי אם אתה מסנן בערוץ 2 רואים את זה באינטרנט או במקומות אחרים, העולם פתוח בפני כולם.

מוטי שקלאר: אבל שוכחים שיש הבדל בין הברודקסט לכל ערוצי הנישה וודאי באינטרנט.

מוטי שקלאר: הערוץ המרכזי מטבעו, מהותו בכך שהוא מהדורת השבט, הוא יוצר נורמטיביות בכל מה שהוא עושה, הוא מעצב את המציאות וודאי דרך הפרסומות.

מוטי שקלאר: כך שבזה אנחנו מיושרים.

מוטי שקלאר: דא עקא, שאני כל הזמן חייב לשקלל בין תפיסת העולם המשותפת אני מניח לרוב האנשים כאן לבין ערך חופש הביטוי.

מוטי שקלאר: אני לתומי חשבתי שכאשר מקדמים מוצר ערך חופש הביטוי הוא זעיר או מינורי ביחס למושג הערכי של חופש הביטוי, אינו דומה חופש ביטוי בתחום היצירה לקידום מוצר, מקסימום כפי שאומר פרופ' אסא כשר יש חופש עיסוק במקרה הזה ואז צריך לבחון את זה על המרכיב הזה, אבל מה לעשות שבית המשפט בפסיקות תקדימיות קבע בעיקר ברשות השופטת דליה דורנר במספר הרכבים, קבע שהפרסומות מבחינת בית המשפט, או לפחות מבחינת דליה דורנר שנהפך לתקדים, חופש הביטוי על כל המשתמע מכך.

מוטי שקלאר: כשאני עומד מול פרסומות אני גורס בתפיסת העולם שלי לגבי כל דבר וגם לגבי הדבר הזה, שאני כל הזמן צריך לשקלל.

מוטי שקלאר: בית המשפט קבע שחופש הביטוי חל זה אז אני כל הזמן משקלל את חופש הביטוי מול הערכים הנוספים.

מוטי שקלאר: כך שאני לא יכול באופן בלעדי לנטרל את הענין והוא קיים במסכת השיקולים שלי.

מוטי שקלאר: גם ברמה הטקטית, אני מבין שתפסת מרובה לא תפסת, בכל דבר בחיים ובוודאי גם בדבר הזה ואם אני אפסול כל פרסומת אז מעבר לקיטונות הבוז, אגב שאף אחד מכם לא שמעתי מתעורר ופועל נמרצות מול הענין הזה שאנחנו זוכים ברשות השניה להיותנו בולשביקים, פשיסטים, חומייניסטים, חשוך, אגב בדרך כלל זה תמיד מלווה עם הזכרת הכיפה שיש על הרשות השניה, במעריב פעם היתה איזה כותרת ענקית שעל הרשות השניה שמו כיפה, מנסים מטבע הדברים כשהויכוח לא ענייני לתעל את זה למחוזות נידחים וחשוכים ואף אחד לא מתעורר מול הענין הזה.

מוטי שקלאר: זה יוצר גם אווירה תקשורתית שכל נסיון לבוא ולומר פרסומת לא זה ערעור על חופש הביטוי וזה עמדה חשוכה.

מוטי שקלאר: גם בזה אני חייב להתחשב ולדעת עד כמה אני יכול ליצור מגזרים שתוקפים את ההחלטה שלנו אבל בואו נאמר שגם על זה אני כבר מתגבר.

אתי לבני: אתה רוצה שאנחנו נעזור לך.

מוטי שקלאר: כן.

מוטי שקלאר: פה אתם יכולים לעזור ביצירת סיינטייס תקשורתי, יצירת אטמוספרה נכונה ולא לוותר.

מוטי שקלאר: לא יכול להיות הרי שמי שמשמיע את הקול בתחום הזה זה רק הרשות השניה, אני אומר את זה באחריות מלאה, מול כל שוחרי החופש במרכאות או הנאורים במרכאות.

מוטי שקלאר: אגב בעיני הפרסום, סתם כהערה צדדית זה איזה תובנה שאני מאמץ אותה, שזה חזרה לימי הביניים כי כל תפיסת ימי הביניים שאין הבחנות, שהכל פתוח הכל חשוף וככל שאתה עוסק יותר בגירוי הכי קיומי מדם ועד מין הכל פתוח לכולם.

מוטי שקלאר: אז פעם היו גלדיאטורים שהיו רצים וכל העולם היה מריע, היום עושים את זה עם הסקס ופה ושם אלימות.

מוטי שקלאר: זה בעצם חזרה לימי הביניים ולא התפיסה שאומרת שיש הבחנות, זאת תפיסה יותר מודרנית.

מוטי שקלאר: אז פה אני אומר שנכון יהיה שאתם תצטרפו אלינו כי בינתיים רק הרשות השניה עומדת בפרץ.

מוטי שקלאר: אבל הבעיה היותר קשה והמבחן יהיה בשבוע הקרוב, זה בית המשפט.

מוטי שקלאר: זה לא פשוט לעמוד מול פסיקה של בג"צ, פסיקה אחרי פסיקה שנוזפת ברשות השניה על כך שהם פוסלים פרסומות.

מוטי שקלאר: הדרך היחידה בעיני, ואני מניח שיש פה כבר תהליך חקיקה, לשנות את החוק בנושא הזה, אני מניח שזה יהיה הרבה יותר נוקשה ושבית המשפט לא יתערב, כי נכון להיום בהגדרות החוק הקיימות שלא ניתן לשדר פרסומות במקום שיש בהם פגיעה בטעם טוב ועוד כל מיני מינוחים אמורפיים כאלה, אז לכאורה מי קובע מי זה הטעם הטוב.

מוטי שקלאר: בעיני כרגע, וזאת הסיבה שאני ברמה הטקטית, לא שלא הסכמתי, אמרתי שזה לא נכון כשאני כרגע עומד בפני בג"צ בשתי עתירות על שתי פרסומות שפסלנו שאחת גזענית פרופר והשניה הייתי מגדיר אותה כעידוד האלטרנטיבי לפדופיליה, שבה לוקחים נערה בת 12, נראית נערה בת 12-14 והיא משדלת ילדים קטנים דרך מיניות בוטה או פרובוקטיביות מינית של נערה.

מוטי שקלאר: וזה עומד כרגע לבג"צ.

מוטי שקלאר: אם הבג"צ, מה שכל הזמן מאיימים עלי היועצים המשפטיים שלנו, שכנראה לא יהיה מוכן לתפוס את השור בקרניו וינסה מקסימום להגיע לפשרות, במקרה הטוב, במקרה הפחות טוב הוא יגיד שחופש הביטוי מעל הכל, אני אהיה חסר אונים מול זה.

גילה גמליאל: זה אומר שמבחינתך אתה צריך שינוי חקיקה.

גילה גמליאל: מה שקורה היום, ברגע שאכן שי פרצה בחוק אז כמו שאתה אומר, בית המשפט יהיה נתון - -

מוטי שקלאר: לא פרצה בחוק, החוק הוא - -

גילה גמליאל: החוק לא מספיק חזק, יש לו מקום לפרשנות בית המשפט.

גילה גמליאל: אני מציעה ששלושתנו ניקח את החוק הקיים, נבחן אותו וננסה - -

קריאה: נראה את הפסיקה של בג"צ.

גילה גמליאל: וגם את הפסיקה ונבחן על בסיס זה.

מוטי שקלאר: נדמה לי שרוני בר-און מנסה גם לקדם חקיקה בענין.

גילה גמליאל: מצויין, אז אפשר גם לשבת ביחד עם רוני בר-און ולנסות לבחון את הענין הזה, אבל ברשות

גילה גמליאל: כם אני רוצה לשמוע את עו"ד ניר ממינהלת השידורים של משרד התקשורת.

ניר גרסון: אני עובד במינהלת הסדרת השידורים לציבור שהיא הגוף המבצע של מועצת הכבלים.

ניר גרסון: צדק מר שקלר שאופי הערוץ בהחלט מכתיב גם את התכנים, את התוכן של השידורים שיהיו בו.

ניר גרסון: דיברו על כך שתשדירים שלכאורה הרשות השניה פוסלת מראש, מועצת הכבלים מאשרת, אני רק רוצה לדייק ולחדד, ראשית אכן אופי הערוצים שונה, ערוץ שהוא ערוץ ברודקאסט שאי אפשר להימלט ממנו, שהוא פתוח לכל הציבור, שהוא מאופיין לכל המשפחה יכול לסבול פחות דברים מאשר ערוץ נישה שהורה או משפחה יכולה להחליט קודם כל שלא להיות מנויה עליו בכלל, או ערוץ בשידור דיגיטלי שהורים יכולים לקדד אותו ולחסום את הצפיה בפני ילדים וגם ערוצים בכבלים ובלוויין המסחרי מאופיינים מראש, חלקם מאופיין מראש לא לכל המשפחה ואלה בהחלט סיבות שיכולות להצדיק את השוני.

ניר גרסון: פרט לזה יש גם הבדלים בהשקפת עולם בין הרשות השניה למועצת הכבלים, לא בהכרח לכיוון מסויים, אני לא יודע אם זה יהיה נכון להגיד שמועצת הכבלים יותר מתירנית דווקא בכיוון זה או אחר, מועצת הכבלים יש לה עמדה שונה וקשה גם להגיד מה הסיבה והמסובב פה.

ניר גרסון: כמי שאחראים על הרבה מאוד ערוצים אין לנו אפשרות לבדוק למשל את כל הפרסומות מראש, אנחנו גם לא מעוניינים לעשות את זה, קשה להגיד מה נובע ממה אבל זאת המציאות העובדתית שאין אפשרות לבדוק את הפרסומות כמו שגם אין לנו רצון לזה.

מרינה סולודקין: אבל אנשים מתלוננים.

קריאה: מה זה חשוב.

ניר גרסון: לא, בכלל לא מה זה חשוב, וגם אל תבינו לא נכון, זה לא שאנחנו לא פוסלים, מה זה פוסלים, אנחנו לא דורשים לאשר את כל הפרסומות מראש או חלקם, לא דורשים.

ניר גרסון: אנחנו גם מאמינים באחריות של המשדרים וזה אל סתם סיסמה, אני מיד אגיע לזה, אבל כשמגיע מצב שמשודרת פרסומת שהיא מנוגדת לכללים, מנוגדת לחוק וגם מנוגדת לפסיקה, אין מה לעשות, פרט לעמדות שלנו, לא לעמדות שלנו האישיות כי הן לא רלוונטיות, מה שאני חושב או מה שיו"ר המועצה לשידורי כבלים חושב לא רלוונטי למה ישודר, אני מדבר על העמדות של הקונצנזוס הרחב בציבור, כי מה אמרו פסקי הדין שמנכ"ל הרשות השניה דיבר עליהם קודם, הם אמרו שמותר, לא משנה מה כתוב בכללים, שמותר לפסול תשדיר פרסומת בגלל רמיזה מינית רק אם יש בו פגיעה קשה ומשמעותית בקונצנזוס הרחב של הציבור.

ניר גרסון: אז אנחנו משתדלים לחשוב בראש הזה ודרך אגב עוד אמר פסק דין אחר שרמיזה מינית לכשעצמה לא מספיקה כדי לפסול.

ניר גרסון: אנחנו נפסול אם יש בה דבר מה נוסף, השפלה של האישה או של הגבר, ביזוי, קריאה לאלימות, אלה הסיבות.

גילה גמליאל: מה זה קריאה לאלימות, סטירה כפי שראינו בפרסומות.

ניר גרסון: אני חייב להגיד לגבי סקרצ'רס - -

גילה גמליאל: זה לא אלימות בצורה חד משמעית?

ניר גרסון: היו שלושה תשדירים.

ניר גרסון: קודם כל הם עלו, אנחנו הרי לא דורשים ולא בודקים מראש, אבל ברגע שהגיעו תלונות אנחנו התחלנו לבדוק את הסוגיה ואני מודה שיש פה ענין שיש בו ספק, זה לא קליר קט.

ניר גרסון: יש שלישיה של תשדירים, שניים מהם היה הרבה יותר קשה לפסול אותם מאשר את השלישי, זאת אומרת אחד היה ממש ספק, שניים היו מקרים יותר קשים.

ניר גרסון: בכל אופן במקרה של ספק גם בגלל שזה המצב המשפטי וגם בגלל שזה ענין של אמונה, מקרה של ספק יש בו ספק רב, לפחות בשניים מהתשדירים לא פוסלים בטח שלא אוטומטית.

ניר גרסון: המועצה התכוונה ומתכוונת לדון בזה, אבל בינתיים ירד הקמפיין הספציפי הזה.

מרינה סולודקין: אני רציתי רק לשאול, הפרסומת על מרוקאים ופרסים זה גזענות בולטת מאוד, אף אחד לא התלונן?

אלונה אריאלי-להב: לא, היתה גם גירסה פולניה, הם עשו ככה, נתנו קצת לכל עדה שם בתשדירים האלה על דרך ההומור ואנחנו לא פסלנו.

מרינה סולודקין: לי זה היה קשה לראות, ואפילו זה פגע בי שככה מייצגים את הנשים, אז אני לא יודעת למה עושים את זה.

גילה גמליאל: לצערי לא יוצא לי לראות טלוויזיה, אני לא יודעת על איזה פרסומות מדובר מלבד מה שראיתי עכשיו.

לימור סולומון: אני מהמועצה לשלום הילד.

לימור סולומון: אני רוצה קודם להגיב לדברים שניר אמר כאן.

לימור סולומון: בנוגע לפרסומת של סקצ'רס, זאת פרסומת שאנחנו התלוננו בפני מועצת שידורי כבלים ולוויין, לאחר ששמענו שהרשות השניה פסלה אותם והמועצה לא, כאן יש ממש עבירה על החוק, יש תקנות בחוק הגנת הצרכן שקובעות שפרסומת שמכוונת לקטינים אסור שיהיו בה רמיזות מיניות, לא מדובר על פרשנות של פסיקה, מדובר על חוק שאוסר מפורשות, אין כאן בכלל ענין לשיקול דעת, זה דבר שהמועצה בוודאי ובוודאי צריכה לפסול מראש וצריכה להביא לידיעתה.

ניר גרסון: השאלה אם צריך לפסול, אני רק מעלה מחשבה - -

לימור סולומון: אני לפחות התלוננו לגבי אחת שהיא היתה הבוטה שבהן וגם לגביה לא היתה - -

ניר גרסון: אולי די היה לפסול אחד מהם, אולי די היה לדחות את השידור שלהם לשעה מאוחרת, זה אל פשוט.

גילה גמליאל: אולי די היה לשמוע מה אתם עשיתם בנושא.

לימור סולומון: הם לא עשו כלום.

לימור סולומון: זאת הבעיה.

ניר גרסון: זה לא נכון.

ניר גרסון: לא עשינו כלום?

גילה גמליאל: עובדה שלא פסלתם אף אחת מהן, כלומר אתה מציג כאן סוגיה של אולי, השאלה אם דנתם בסוגיה הזאת בכלל.

ניר גרסון: הקמפיין ירד עוד לפני שהספקנו, אנחנו בהחלט נדון, ושלא תבינו לא נכון, פסלנו פרסומות אחרות, אני סתם מהראש עכשיו זורק דוגמאות, היתה פרסומת שאני חושב שזה של מפרסם קטן ולכן הוא לא הגיע לרשות השניה, של מכון כושר שהיו שם רמיזות בוטות, הענין הוא שאצלנו זה לא תמיד מגיע אפילו להליכים פורמליים.

ניר גרסון: אמרנו לה את דעתנו - -

גילה גמליאל: הפואנטה הובנה, זאת רק היתה הערת אגב כדי שתקחו לתשומת הלב.

לימור סולומון: אני רוצה לומר שהתשובה הרשמית שלהם היתה שהם לא מוצאים לנכון לפסול את זה, על הפרסומת הספציפית שאנחנו פנינו.

לימור סולומון: אני רוצה להגיד באופן כללי, מיותר לחזור כאן על הנזק שפרסומות עם רמיזות מיניות כאלה גורמות לילדים ונוער הרבה יותר ממבוגרים, מה שאנחנו חשבנו זה שצריך לפתור את הענין זה של רשות אחת פוסלת ורשות אחת לא פוסלת, הצופים הם אותם צופים, אנשים מזפזפים בין הערוצים, לא יתכן שפרסומת שנמצאה בערוץ מסויים פסולה משודרת באותה שעה בערוץ אחר, זה דבר שהוא לא הגיוני, אנחנו חושבים שצריך ליצור איזה שהוא מנגנון ציבורי אובייקטיבי שיבחן את הפרסומות האלה ולא לאפשר לכל רשות או לכל ערוץ להחליט בעצמו אם זה נראה לו ראוי או לא ראוי, צריכות להיות אמות מידה ציבוריות שיבחנו את כל הפרסומות ולא משנה איפה הפרסומת משודרת.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את עו"ד הלית כהן משדולת הנשים.

הלית כהן: אני אתן את זכות הדיבור לדוברת כיוון שהיא זאת שעוסקת בנושא.

לימור רובין: לשדולת הנשים יש מנגנון שנקרא רשת ללא תקשורת, אנחנו מקבלים כל הזמן פניות גם בפקסים וגם באימיילים, אנשים יודעים איך להגיע אלינו כשהם נפגעים מאיזה שהיא פרסומת ואנחנו מפעילות את הרשת הזאת, שולחות איזה שהוא מכתב רשמי למוטי ו-200-300 שגרירות תקשורת מנסות להפיץ את המכתב הזה ולפעמים זה עובד ולפעמים זה לא עובד.

לימור רובין: כשהיה השימוע של הרשות השניה השדולה הציגה את האופן שבו הפיקוח הזה נעשה במדינות שונות בעולם.

לימור רובין: יש מדינות כמו צרפת למשל שיש להם איזה שהוא רגולטור שהוא מטעם המפרסמים שיש לו את הסמכות וכל פרסומת צריכה לעבור לפניו לפני שהיא עולה, אין בארץ מנגנון של לפני שפרסומת בכלל נכנסת לשידור הוא בודק אותה לפי אמות מידה שנקבעו על-ידי הציבור, על-ידי החקיקה שנעשתה וכו'.

לימור רובין: היום זה כבר לא, כשיש פרסומות לפוקס שבזמנו היה קונצנזוס לגבי פרסומת שבה היתה בובה בדמות הדוגמנית ובכוח עם השיניים הורידו לה את המכנסים שזה היה נראה כמו אונס, שהוא מראה לה מה הוא יכול היה לעשות לה והוא עושה לבובה.

לימור רובין: אנחנו קיבלנו בזמנו הצפה של פניות בענין הזה, הפרסומת היתה אני חושבת 3-4 ימים כבר באוויר עד שצינזרו אותה ואחר כך שוב היה אפשר לראות אותה באינטרנט.

לימור רובין: זאת אומרת המנגנון הזה הוא מנגנון שאפילו אם אחר כך הפרסומת הזאת מצונזרת והמפרסם חושב לעצמו למה שאני אשקיע את כל הכספים האלה כדי שאחר כך יצנזרו אותי, אז הוא אומר לעצמו אני אמצא את הדרך האחרת שזה לא ביטויי אלימות ולא ביטויי מין אז יש לנו את הפרסומת של גולדסטאר שאי אפשר על שום אמת מידה של קונצנזוס הרשות השניה תקבל שוב את הקריאות של הפשיזם שלה, אבל אנחנו קיבלנו הצפה של פניות כי מדובר פה בתנועה לשחרור הגבר שבו הגבר נמצא בפאב ומה שמסביבו זה נשים בתוך כלובים ונשים בלונדיניות וחשופות חזה ואומרים לך תזמין מונית לזאת שמצאת אותה אצלך בבוקר.

לימור רובין: זאת אומרת יש פה ענין שאפילו אם אנחנו מדברים רק על החריג שזה ביטויי מין וביטויי אלימות שפה מדובר בקטינות בסקצ'רס, שזה בכלל הגדרת המפרסם היא מ-12 עד 16, יש הרבה מאוד דרכים שהמפרסם רוצה ליצור את הרעש התקשורתי שזה היה הכלי המרכזי שלנו היום לצעוק בתקשורת, וניזון מזה והיום אנחנו רואים, גם יש את המפרגנים של המפרסמים, הם מפרסמים מראש, כשהקופי רייטרים יושבים ומתכננים את הפרסומת הזאת הם מתכננים את הפרובוקציה כדי ליצור את הרעש התקשורתי, ליצור איזה שהוא פרסום חינם שידברו על זה באיזה תוכנית בוקר או אחר הצהריים ואנחנו עם הצעקות שלנו שזה הכלי שעומד לרשותנו היום, נופלות לידיהם של המפרסמים ככה כפרי בשל עובדות בשבילם.

לימור רובין: והיום אנחנו נמצאות בחשבון נפש שאנחנו צריכות למצוא איזה שהוא, אנחנו נאמנות הנשים מהבחינה הזאת צריכות למצוא איזה שהוא ערוץ שהוא גם ערוץ הרבה יותר רשמי, שאנחנו נשב בועדה שתהיה מורכבת מאנשי ציבור, מהמפרסמים, איזה שהוא רגולטור שגם הקול שלנו ישמע בו והוא יהיה זה שיבחן את הפרסומות לפני שהן יוצאות, שיהיה לו שיניים, כי לרדוף אחרי הדברים האלה אחרי שהם קורים זה פשוט, אנחנו מרגישות שאנחנו גם נופלות לידיהם וגם מבזבזות את האנרגיה שלנו על משהו שהוא ככה צפוי וידוע מראש.

מרינה סולודקין: מאחר וקראתי שבחו"ל, בארה"ב, שיש מאבקים נגד דברים בפרסומת, האם יש גוף שמייצגים ומקרינים לפני הפרסום?

מוטי שקלאר: מבחינת הרשות השניה, מועצת הכבלים זה סיפור אחר, אנחנו לאור כל מה שקרה, היום הפרסומות שיש בהם את אותם הרכיבים של אלימות ומיניות בעייתית, זה בא לאישור מראש.

מוטי שקלאר: זה עובר דרכנו, מאשרים ואז זה עולה.

מוטי שקלאר: מעבר לכך גם יש לנו ועדת אתיקה ברשות פרופ' אסא כשר, יש שם גם נשים, יש שם יצוג כמעט לכל המגזרים בועדת האתיקה שלאורה אנחנו אמורים לקבוע את הקריטריונים מה נפסל ומה לא נפסל.

לימור רובין: הקריטריונים למשל הם לא מנוסחים בצורה מגדרית בכלל, לא כתוב שם נשים לא, כמו שבמדינות אחרות זה מאוד ברור.

הלית כהן: העמדה של חופש הביטוי, חופש הביטוי, חופש הביטוי, היא מוכרת גם לנו, אבל אל מול חופש הביטוי עומדת עוד זכות יסוד, כבוד האדם וחירותו, כבוד האישה בפרט לצורך הענין בדרך כלל בפרסומות, אז השאלה איך נעשה האיזון בין שני העקרונות האלה.

מוטי שקלאר: מבחינתנו האיזון נעשה, אני רק מזכיר לכם את בית המשפט, מה לעשות שבמדינה שבה בין משפט לצדק לא תמיד יש חפיפה.

גילה גמליאל: לימור, אם אפשר לענות לשאלה של חברת הכנסת מרינה במידה ויש לך את האינפורמציה.

מרינה סולודקין: האם בארצות הברית יש גוף שמקרינים את זה בפניו.

לימור רובין: לא, בארה"ב לא, יש לנו את מה שקורה היום באיחוד האירופאי, שבאיחוד האירופאי יש להם בתוך החקיקה, אני יכולה בדיוק לספר לכם - -

גילה גמליאל: אני בדיוק כתבתי להלית שאני מקווה שהשדולה תעשה את הבחינה בכל מה שקשור בסוגיה הזאת ואני אשמח לקבל גם רעיונות מבחינת שינוי החוק הקיים.

לימור רובין: לאיחוד האירופאי יש גוף שחוקק איזה שהוא קוד על שמגדיר באופן ברור שלא יהיו פרסומות הפוגעות בנשים ובמעמדן, גוף שמגדיר את זה באופן כללי למפרסמים בראייה מגדרית וגם של מיעוטים, בנורבגיה זה חוק מתוך החקיקה של נורבגיה, בצרפת יש גוף מטעם תעשיית הפרסום שהוא גוף שבודק מראש.

גילה גמליאל: לדעתי אם לא יפנימו בסופו של דבר כל המפרסמים שכל עוד יש להם את החופש הראוי כדי לבצע את הדברים האלה לבד והם מנסים שהמחוקק יכפה עליהם, זה פשוט מזעזע, לא יצא לי לראות את הפרסומות אבל ממה שראיתי כאן זה פשוט מזעזע.

גילה גמליאל: כל האלימות הזאת, הסטירה, מכות, כאילו מה הענין, אז אנחנו חברה אלימה, נכון, אולי זה מגרה כמה אנשים בטח לא לקנות את הבגדים שלהם בסופו של תהליך אם הם בכלל יבינו מהפרסומת שזה משהו שבסופו של דבר צריך לקנות איזה בגד מהפרסומת הזאת, אבל זה פשוט לא ברור.

גילה גמליאל: למה אנחנו צריכים כמחוקק כל פעם מחדש, שאנחנו רוצים לתת את החופש הזה וסביב כל נושא הגדרת חופש הביטוי, למה צריכים להוביל בכלל ולהגיע לבית משפט במשקל הענין של בין כבוד האדם וחירותו לבין כל מה שקשור לחופש הביטוי ובמשקל הזה שאנחנו נצטרך לחדד את החוק על מנת שהדברים האלה לא יהיו, וזה יקרה.

גילה גמליאל: זה מזכיר לי הרבה גופים במדינה שכשהם מקבלים את החופש הראוי הם מאבדים את הדעת והחופש כבר לא עומד תחת הגדרת החירות וכאן צריכים להפנים את זה, כי אנחנו לא מעוניינים הרי להתערב בדברים האלה, אנחנו מבחינתנו רוצים לתת את זה.

גילה גמליאל: זה ממש בלתי נסבל, אני ראיתי עכשיו את הפרסומות ואני רוצה לומר לכם בפעם הראשונה כי לא יצא לי לראות אותם, אבל אני פשוט בהלם.

גילה גמליאל: אני שאלתי בדיוק את השאלה, מה לסטירה הזאת ולמכירת המכנסים של קרוקר.

יורם מוקדי: הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו מנסה להתמודד עם הבעיה ואכן מולה עומד בית משפט מאוד ליבראלי, אני אפילו אגיד ליבראלי מדי.

יורם מוקדי: ההלכות שיוצאות מבית המשפט העליון בנושא שידורים בכלל הם מאוד ליבראליות אפילו בנושא ערוץ פלי בוי שנדון פה בועדה ויצא פסק דין יותר ליבראלי ממה שהמועצה הוציאה.

יורם מוקדי: וזה צד אחד של המשוואה והרשות השניה, ואני אומר את זה כפרשן מהצד, מותחת עד איפה שאפשר את פסק הדין הזה שמטפל בפרסומות איך שהוא מטפל ולכן זה המקסימום שאפשר לטפל.

יורם מוקדי: אנחנו נמצאים במצב שבו המפרסמים ובעיקר הזכיינים לא לוקחים אחריות, הם צריכים לקחת אחריות והם לא לוקחים אחריות.

יורם מוקדי: עצם זה שהרשות השניה מטפלת מונע שידור של דברים מסויימים אבל מוריד מהזכיינים את האחריות כי הם בסופו של דבר צריכים להיות אחראים והיו פרסומות ששודרו בערוץ המוסיקה שאנחנו דיברנו עם הערוץ ואמרנו לו, אתה לוקח אחריות על הדבר הזה.

יורם מוקדי: היתה פרסומת שניר גרסון הזכיר שפסלנו אבל בעצה אחת עם ערוץ המוסיקה הוא הבין שזה בעייתי מבחינתו, מבחינת הצופים שלו והשאלה היא איזה רף יש על הדברים האלה כדי שבסופו של דבר הם יעשו את הצנזורה הזאת, הם צריכים לעשות אותה, הם בסופו של דבר צריכים להיות במצב שבו הם לא פוגעים בצופים שלהם והרי לא קורה שום דבר עם פרסומת, הרי אפשר להעביר את אותו מסר עם משהו הרבה יותר מתון.

יורם מוקדי: אנחנו כמועצה עם הבעיה של הפסיקה, כך אנחנו מפרשים אותה וכך אנחנו מטפלים.

גילה גמליאל: אנחנו באמת רוצים לנצל את ההזדמנות הזאת כאן, עם כל ההגדרות של פשיסטים שאתם מקבלים ברשות, אנחנו רוצים לברך אתכם, הועדה לקידום מעמד האישה רוצה לברך את הרשות השניה לטלוויזיה ורדיו על כל המלחמות שלה בענין הזה למרות שלטעמנו אפילו גם זה לא מספיק.

יורם מוקדי: אני רק רוצה להוסיף שהמפרסמים, הזכיינים חייבים לקחת את זה לידיים, להקים גוף וולונטרי ולטפל בזה בעצמם כי להטיל את זה על הרשויות של המדינה, וגם הרשות השניה לא רוצה להיות במצב הזה ואנחנו כפקידי ציבור לא צריכים להתערב.

גילה גמליאל: הם לא עושים את זה, הם לא מרימים את הכפפה הזאת וזאת הטעות שלהם כי אחר כך מה שיקרה זה שהם רק יפסידו מזה וזה ממש מיותר.

יורם מוקדי: אמנם אנחנו היינו שותפים למהלך של איגוד המפרסמים שלפחות עושה מאמץ בכיוון הזה והוא צריך לקבל גם מסר מהועדה הזאת שמותר לו.

גילה גמליאל: הם גם לא הגיעו למרות שהם הוזמנו לישיבת הועדה, הם לא טורחים אז אין בעיה, כשנדון על החוקים שלהם הם בטח ירוצו.

גילה גמליאל: זאת גישה שהיא גישה מיותרת, היא לא בריאה וזאת גם לא הדרך, לפחות לא שלי בכל מה שקשור לנושאים האלה.

גילה גמליאל: הייתי שמחה לשמוע אותם ושהם ישמעו אותנו.

תמר מירז: אני רק רוצה לספר לכם שהייתי במשרד התקשורת ועברתי לפני כמה ימים למינהלת בתפקיד מנהלת המינהלת של הסדרת השידורים לציבור.

יורם מוקדי: זה הגוף הביצועי של המועצה לשידורי כבלים, היא החליפה אותי בתפקיד.

גילה גמליאל: קודם כל אנחנו מברכים אותך על המינוי, ובעקר על זה שאישה מקבלת תפקיד בכיר, מבחינתנו זה ברכה.

גילה גמליאל: שיהיה לך בהצלחה.

לאון צימן: אני מנכ"ל ערוץ המוסיקה.

לאון צימן: אני רוצה לשאול אתכם שאלה.

לאון צימן: פרסומת שנפסלת ברשות השניה ומפורסמת בערוץ מתחרה שלנו, ערוץ כמו MTV שאין עליו שום שליטה ושום פיקוח, איך אני בתור מנכ"ל של ערוץ מוסיקה ישראלי יכול להתמודד בתחרות הכלכלית הזאת.

גילה גמליאל: צריך לשאול שאלה אחרת, למה הערוצים האלה מקבלים מהפרסומות שלנו.

גילה גמליאל: זאת שאלה יותר מעניינת.

לאון צימן: אני חושב גם שאתם נותנים כלים למפרסמים שבעצם הם לא ממש מתכוונים לפרסם את הדברים האלה שראית, הם רוצים לקבל פרסום חינם ואתם תורמים לזה.

גילה גמליאל: כן, דיברנו על זה.

לאון צימן: אני לא חושב שפרסום צריך להיות מזוהה תמיד עם אלימות ועם מין, אני חושב שזה לא נכון למפרסמים, אני חושב שאני מכיר אותם, אני עובד איתם, אני חושב שזה כלי פרסומי נוסף שאתם כלי משחק בתוך הכלי הגדול הזה.

גילה גמליאל: יש בזה לצערנו ודיברנו על זה גם קודם, יחד עם זאת גם הסכמה שבשתיקה לא תוריד את הפרסומות מהמרקע כך שזה לא הפתרון.

גילה גמליאל: מה שהפתרון הוא ונראה לי שזה מה שאנחנו נצטרך לבחון, לצערי, זה פשוט לקחת את החוק הקיים ולבחון איפה אנחנו צריכים להציב עוגנים על מנת למנוע את ההפקרות הקיימת וזה חבל כי אני אומרת שוב, הם יכלו להשכיל לעשות את הדברים בצורה יותר מעודנת, הסטירה הזאת לא נראה לי הוסיפה להם רייטינג מלבד לחדד לילדים את האלימות אז זה פשוט היה מיותר.

לאון צימן: אגב אני משוכנע שכן, בתור מנהל ערוץ לפעמים אני מתמודד בתוכניות שהם תוכניות סטיריות ואני יודע שכשאני נותן חופש מוחלט לכותבים הם לוקחים על עצמם אחריות והרבה מאוד דברים שבהתחלה הם הודיעו שהם יכתבו ויוציאו, בסופו של דבר הם מפעילים צנזורה עצמית וזה לא יוצא.

לאון צימן: לכן אני חושב שצריכים להיות ליבראליים במחשבה, צריך לעבוד כמובן על חינוך, אבל אני לא יודע אם אפשר לעשות את כל הדברים האלה.

גילה גמליאל: אפשר, זה הכל תהליך.

מרינה סולודקין: לגבי MTV אני חושבת שאם יושבים ושותקים אז שום דבר לא יהיה, אבל אני יודעת שבית משפט דן בין ערוץ 9 של לב לבייב וערוץ MTVI שזה טלויזיה רוסית בינלאומית ופסק הדין היה שהם לא יכולים להקרין פרסומת ישראלית בגלל שזה לא ערוץ מקומי.

יורם מוקדי: הנושא תלוי בבג"צ אבל בג"צ טרם נתן החלטתו בענין.

מרינה סולודקין: אבל מה שאני אומרת זה שאפשר לעשות, אם רוצים, אז נעשה.

יהודית שילת: אני מבקשת לשאול שאלה את מר גרסון ולומר משהו.

יהודית שילת: אתה אמרת שהמבחן שלכם הוא פגיעה חמורה כהגדרת בית המשפט והקונצנזוס הרחב.

יהודית שילת: כשאתם יודעים ש-75% או 60% או 80% מהציבור נפשו קצה בפרסומות מהסוג הזה, זה נכון שהוא לא פעיל, הוא לא אקטיבי, הוא לא מחרים את המוצר, כי זה דורש אופרציה שלמה אחרת, אבל אתם שומעים, אז זה לא מספיק להיחשב כקונצנזוס רחב?

ניר גרסון: למה לא מספיק, אז נפסול, במקרה כזה נפסול.

יהודית שילת: אז אתם מבקשים שיעשה סקר בציבור על כל תשדיר ותשדיר, כשאתם חושבים על קונצנזוס רחב מה הם המרכיבים של ההחלטה.

ניר גרסון: משלמים לנו כסף כדי לעשות הערכה, בפירוש לא, כשיש תשדיר שהוא בוטה והזכרנו קודם דוגמה אחת, שיש תשדיר שהוא בוטה בעינינו אי אפשר לעשות סקר על כל דבר, כשרואים תשדיר שבמנותק - -

גילה גמליאל: זה קצת יומרני קודם כל לשדר את התשדירים ואחר כך גם לעשות עליהם - -

ניר גרסון: לא, אבל כך אנחנו יודעים, גם בגלל מגבלות תקציב, גם בגלל - -

גילה גמליאל: גם מגבלות תקציב אבל אם אתה כבר יכול לעשות על זה סקר כלומר כבר שידרת את זה.

ניר גרסון: לא, סקר על כל תשדיר פרסומת - -

יהודית שילת: אז מה זה קונצנזוס רחב בתפיסה שלך, האם אני חלק מהקונצנזוס הזה?

ניר גרסון: בוודאי.

יהודית שילת: מוטי חלק מהקונצנזוס, החברה הזאת חלק מהקונצנזוס?

ניר גרסון: בוודאי.

יהודית שילת: אז אולי שאנחנו נבחן את ההחלטות שלכם ותראו אם הן עונות על הקונצנזוס הרחב.

ניר גרסון: לא, גבירתי את מציעה להעמיד במבחן את החלטות של בית המשפט, בוודאי שאם 75% מהציבור יחשבו שתשדיר הוא בוטה, פוגע, פוגע בטעם הטוב לשידור, בוודאי שנוריד אותו.

ניר גרסון: ולעשות סקר על כל תשדיר זה פשוט לא פרקטי.

יהודית שילת: גם הצעתי כהצעה בלתי אפשרית, אני רק אומרת שאתם משתמשים במושגים, אתם, לצורך הענין זה פוגע בכולנו, שאין להם כיסוי.

יהודית שילת: מה זה הקונצנזוס הרחב, אם בסופו של דבר הציבור הרחב לא מרגיש טוב עם זה.

ניר גרסון: אני מצטער אבל כפקידים של המדינה אנחנו מחוייבים לפסקי דין של בית המשפט.

ניר גרסון: מה שאמרתי קודם אמרתי שוב עכשיו.

קריאה: אתם כגוף שאמור לפעול יכולים להחזיר את ההגדרות האלה לבית המשפט, תבקשו ממנו הגדרות.

ניר גרסון: לא, זה אל הולך ככה.

ניר גרסון: אנחנו לא מגישים עתירות, זה המחוקק או הציבור.

יורם מוקדי: יש כבר שני תיקים שמחכים לפסק דין, הצרה היא שפסקי הדין לא ניתנים ולוקח זמן עד שהם ניתנים וצריך ללמוד ממקרה למקרה כל מקרה לגופו.

יהודית שילת: בינתיים בעוד בית הדין עוסק בסוגיה חמורה אחת כבר הסוגיה שעומדת לפתחו לפני שהוא פוסק בה חמורה יותר.

יהודית שילת: בקשר להערתך, חברת הכנסת גמליאל, שזה הכל תהליך, זה מאוד נעים ונחמד לראות פה שיש כמעט דור חדש של מתמודדים בסוגיה הזאת, אני שייכת לדור אחר שמלווה את הסוגיה הזאת עשרים שנה ואני רוצה לומר שזה תהליך שמידרדר, זה לא תהליך שיש בו איזה שהיא תקוה להתקדמות.

יהודית שילת: הטעם של הפרסומת הולך ונעשה גרוע יותר ויותר ואנחנו כבר נאבקים פה על איזה שהם כמה שניות היא תיגע באבר המין שלה, במקום שבאבר המין שלה היא תיגע שלוש שניות אז אנחנו נתיר לה שניה אבל לא מתעסקים בכלל בשאלה האם בכלל הפרסומת הזאת עם נגיעה באבר המין אמורה להיות.

יהודית שילת: זה תהליך שהולך ומתדרדר.

גילה גמליאל: כפי שהם מנסים להעביר פה מסר נכון ואנחנו כאן לא מתכוונים חלילה לתקוף את בית המשפט, אבל מה שהם אומרים זה את האמירה שבית המשפט מעלה את חופש הביטוי מעבר לכל כך שכשהוא בא לקבל איזה שהיא החלטה מה שהוא רואה אל מול עיניו האם זה יעמוד בבג"צ כן או לא.

גילה גמליאל: מכיוון שכך, תפקידי לא לתקוף את בית המשפט, תפקידי הוא וזה חלק מהתפקידים הפרלמנטריים, לשנות את החוק שהוא לא יהיה נתון לפרשנויות או למזער את הפרשנות הקיימת, כלומר אם בית המחוקקים רואה לנכון למנוע מצבים של אלימות אז שזה לא יהיה כתוב בצורה שניתנת לפרשנות, בגלל זה ביקשתי גם משדולת הנשים, שהשדולה מאוד מסייעת לי בהרבה חוקים שהשלישי יעבור השבוע, גם שביחד נשב וננתח את החוק הקיים ונבחן איפה בדיוק הכשלים וזה בדיוק התפקיד שלנו.

גילה גמליאל: ובענין הזה אנחנו ניתן גם את דעתנו, ושוב אני אומרת, שזה היה מיותר, המחוקק לא צריך לנסות, וכמו שאמרנו בקטע חקיקתי זה מאוד קשה, כי אז זה גם יצטרך לעצור אותם מלקיים דברים שאולי היום הם כן יכולים במגבלות וזה חבל מאוד, אבל אם אין ברירה אז אין ברירה וצריך לקדם את הנושא הזה.

קרן גייר: אני הייתי מבקשת להבין, אני לא כל כך מכירה, איך מועצת הכבלים בנויה ומה בכל אופן הסמכויות שלה, כי נשמע פה שיש איזה שהיא אוזלת יד בתהליכים של הבדיקה.

יורם מוקדי: זה לא כך, דבר ראשון מועצת הכבלים היא מועצה ציבורית שמונה גם נציגי ציבור וגם עובדי מדינה והיא מתכנסת בתדירות די גבוהה, אני מגדיר אותה כמועצה היפר אקטיבית לעיתים, 40 ישיבות בשנה ו-40 ישיבות בשנה למועצה ציבורית זה הרבה.

יורם מוקדי: אותה מועצה ציבורית מורכבת כמובן מנשים ומגברים דתיים וחילוניים ויש לה גוף חיצוני שקוראים לו מינהלת הסדרת השידורים שהוא גוף דל משאבים, הוא בהחלט גוף דל משאבים, התקציב הוא לא סוד, התקציב הכולל שלנו כולל משכורות וכולל כל מה שאנחנו עושים הוא שלושה מליון שקל לשנה וזה מעט מאוד.

יורם מוקדי: בטח להיקף האחריות שאנחנו קיבלנו, אנחנו אחראים על טלוויזיה רב ערוצית שהתפתחה מאוד בארבע שנים האחרונות.

יורם מוקדי: יחד עם זאת בתחום הטיפול בפרסומות אנחנו לא רואים כרגע בעיה שלנו בהתמודדות עם מה שמפורסם או עם שיתוף פעולה, זה בעיקר ערוץ המוסיקה כי ערוץ ישראל פלוס בשפה הרוסית הוא ערוץ שמרני יותר מטבעו והרבה יותר קל לעבוד איתו בנושא הזה כי הוא עושה צנזורה עצמית כמעט על הכל.

יורם מוקדי: הדיאלוג עם ערוץ המוסיקה והיכולת שלנו לאתר בעיות הוא בסדר גמור ואנחנו מאתרים בעיות אגב גם בקליפים ויש קליפים שלא שודרו בערוץ המוסיקה כי הם היו פוגעים.

יורם מוקדי: יש לנו בעיה עם פסק הדין או יותר נכון עם המצב המשפטי הקיים שאנחנו מתמודדים איתו ובמקרים מסויימים יש לנו לפעמים פרשנות שונה מהרשות השניה ו-RTV שלפעמים יש פרשנות שונה ולפעמים גם הערוץ, זה תלוי איפה זה משודר, אם זה בערוץ ברודקאסט או בערוץ נישה.

יורם מוקדי: שם אנחנו נמצאים.

קרן גייר: למה זה עולה לשידור ורק אחר כך שוקלים, למרות פניות הציבור, סיפר עו"ד ניר שאתם לא הצלחתם לפסול את זה רגע לפני ועדיין לא דנתם בזה, טרם נעשה דיון בפרסומת הספציפית.

קרן גייר: איך זה קורה?

יורם מוקדי: בפרסומת של סקצ'רס כיוון שהמועצה הציבורית צריכה לדון בזה ולוקח זמן לכנס אותה, בכל זאת פעם בשבוע או פעם בשבועיים, אז יש את המענה המיידי שאנחנו יכולים לתת, אם המצב הוא קיצוני ובהול אנחנו נותנים, ועשינו את זה עם ערוץ המוסיקה, הוראה להוריד את זה עד לדיון במועצה.

יורם מוקדי: זה לא היה המקרה של סקצ'רס, סקצ'רס הוא בעינינו גבולי ובמקרה של גבול ההלכה אומרת שישודר.

יורם מוקדי: זה יבוא לדיון במועצה גם כשזה ירד מהמרקע.

יהודית אפרמן: אני נציגת משרד החינוך ואני חייבת לומר דברים שנשמעים ברורים אבל לומר את זה, הילדים נפגעים, אני רואה דברים שקורים אחרי, אני רואה פגיעות בין ילדים הרבה יותר פגיעות מיניות בין ילדים, אני רואה ילדים שהרבה פעמים הם אומרים זה מותר היום, הכל באמת הרבה יותר פרוץ, אני לא חושבת שזה בגלל הגיל שלי לעומת גיל הילדים אני חושבת שהיום יש איזה שהוא משהו שנפתח והילדים לא יודעים לשים לעצמם גבולות.

יהודית אפרמן: אני מוצאת שזה חשוב מאוד לומר את זה במקומות האלה.

לימור רובין: הרבה תלונות הגיעו מבתי ספר על הפרסומות של פלאפון אסקייפ על מה שזה עושה לילדים, על ההתנהגות, הרי הפרסומות כל כך בוטות כל כך אגרסיביות ומיניות ותוקפניות והילדים פשוט חיקו את ההתנהגות הזאת.

גילה גמליאל: אין מסר יותר קליט מאשר פרסומת, זה דבר שחשוב להבין.

יהודית אפרמן: יש הרבה דברים וילדים מחקים את הדברים ומעלים את הדברים ולא תמיד בביקורת.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם ואנחנו נבחן את החקיקה ועל בסיס זה נראה לאן נתקדם.

גילה גמליאל: תודה רבה.