הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 96, 2004-05-10 11:30

גילה גמליאל: שלום לכולם, אני שמחה לפתוח את הדיון בנושא קידום נשים עולות מסוריה בתחום התעסוקה וההשכלה, תוך מתן דגש על תחום התעסוקה וההשכלה.

גילה גמליאל: בעקבות פנייה שהגיעה אליי, אמרנו שיש מקום להעלות את הנושא לסדר היום, לקבל מכן את הנתונים והאינפורמציה ולראות איך ניתן לסייע בהקשר הזה.

גילה גמליאל: קיבלתי מכתב מיוסף - הוא לא נמצא פה, אפרת תייצג אותו, ותציג לנו את הנתונים ואת כל האינפורמציה.

גילה גמליאל: המכתב הוא לגבי מעמד האשה יוצאת סוריה בישראל.

גילה גמליאל: כמו-כן הגיעו אליי מספר מכתבים.

גילה גמליאל: אנחנו ביקשנו לקבל אינפורמציה לגבי העולים.

גילה גמליאל: מדובר על העלייה הבלתי ליגאלית ב-1982 ל-1992, ובשנים הנ"ל עזבו את סוריה קרוב ל-1,000 נפשות, כמעט כולם הגיעו לארץ.

גילה גמליאל: החל משנת 1992 לאחר המאבק בעולם להצלת יהדות סוריה, נפתחו השערים ויהודי סוריה יצאו לארצות הברית לפי הסכם עם האמריקאים.

גילה גמליאל: באותה תקופה יצאו קרוב ל-3,000 לארצות הברית, מתוכם עלו לארץ 1,850 נפשות.

גילה גמליאל: בתוך העלייה הזאת היו כ-500 ילדים, 500 צעירים עד גיל 36, היתר היו גברים ונשים.

גילה גמליאל: הוא לא יודע לומר לי בוודאות כמה נשים היו.

גילה גמליאל: ישנם עוד שני מכתבים נוספים שקיבלנו לגבי זה, דרשנו נתונים וכל פעם עיבו לנו את האינפורמציה.

גילה גמליאל: למיטב הבנתנו, הנשים שעלו לארץ בשנים האלה, עם הידע שיש להן בשפה הערבית, לא קיבלו את האפשרות להשתלב בכל נושא התעסוקה.

גילה גמליאל: כאן ננסה לראות איך יהיה ניתן לתרגם את זה בהקשר הזה.

גילה גמליאל: אעביר את זכות הדיבור לאפרת קדם.

גילה גמליאל: היא תציג בפנינו את תמונת המצב ונראה איך נפתח את הדיון מכאן והלאה.

אפרת קדם: אני רוצה להציג את עצמי, ולהציג את האנשים שהגיעו איתי לוועדה.

אפרת קדם: אני חוקרת יהדות סוריה מזה 11 שנים.

אפרת קדם: עשיתי מחקר בנושא באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.

אפרת קדם: המחקר שייך ללימודי אנתרופולוגיה יישומית שמחייבת עבודת שדה.

אפרת קדם: במסגרת עבודת השדה נחשפתי לעלייה הזאת, כפי ששמענו מגילה, על השנים שהיא הגיעה, אבל נחשפתי אליה בחלק הלגאלי שלה.

אפרת קדם: זאת אומרת, החל מ-1992 יש לנו מספר אנשים שיושבים פה שהגיעו בשנים האלה עד 1997.

אפרת קדם: נתון בסיסי על הקשר שלי לעלייה הזאת – נושא של תעסוקת נשים היה מרכזו של המחקר שלי, ואני בדקתי בעזרת התאחדות עולי סוריה שהיתה הגוף שקישר אותי אל השדה, את מצוקת הנשים ואת המוטיבציה בכלל לצאת לעבודה.

אפרת קדם: אני רוצה לציין שבסוריה אשה יהודייה לא עבדה, היא עבדה עד שהיא נישאה, והיא נישאה בדרך כלל בגיל מאוד צעיר בגיל 17-18.

אפרת קדם: זאת אומרת, היא סיימה בית ספר תיכון , עשתה בגרות במקרה הטוב, ונשארה לשבת בבית.

אפרת קדם: הנשים שמצבן הכלכלי היה קשה יותר, עבדו בעבודות של ריקועי נחושת, תפירה, אבל בבית.

אפרת קדם: המושג של לצאת לשוק העבודה הוא בכלל מושג שלא קיים בחברה הזאת.

אפרת קדם: לכן, ברגע שהן הגיעו לארץ, פתאום הן נחשפו לעובדות חיים אחרות של נשים עובדות, נשים שמשובצות במעגל העבודה, נשים משכילות וכו'.

אפרת קדם: בדקתי את המוטיבציה של לעשות שינוי בתהליך הקליטה, גיליתי שהרצון הוא מאוד גדול.

אפרת קדם: אחת הסיבות היא הרצון להתערות בחברה הישראלית.

אפרת קדם: זאת עלייה מאוד ציונית, כאשר המטרה שלה הייתה באמת לבוא ולהשתקע פה.

אפרת קדם: המעבר דרך ארצות הברית היה כורח המציאות, הוא היה הסכם פוליטי שנכפה על העלייה הזאת, ולכן איבדנו מחציתה שנמצאת בעיקר בארצות הברית, בברוקלין ובניו-יורק, ועושה חייל בנושאים של עסקים.

אפרת קדם: מה שהיה ידוע קודם, שיהודי סוריה הם אנשי עסקים מאוד ממולחים ומאוד מוערכים גם בעולם שממנו הם באו, וגם בעולם המערבי.

אפרת קדם: חשבתי מהו הדבר שבכל זאת הם מביאים איתם.

אפרת קדם: היה פשוט מאוד לגלות, שהדבר הוא משאב השפה, והלכתי על הכיוון הזה.

אפרת קדם: פה אני מתכוונת למשרד החינוך ולנציג שמכיר את כל התהליך.

אפרת קדם: ביקשתי ממר מיכאל כהן שיגיע לכאן, הוא שליווה אותנו ותמך.

אפרת קדם: אעביר בין המשתתפים תוצאות חלקיות על עבודה שעשיתי באוניברסיטת בן-גוריון, ואחר כך תוצאות של סיום העבודה.

אפרת קדם: משרד החינוך נענה לבקשה הזאת לזהות את משאב השפה, וערך תהליך מיון של נשים מתאימות לעבור תהליך של הכשרת קורס או יותר נכון הוראת השפה הערבית בבתי ספר יסודיים ובחטיבות הביניים.

אפרת קדם: היה צריך להיות איתנו יושב ראש התאחדות עולי סוריה, חבר הכנסת לשעבר מנחם ידיד, לתת לכם את ההיסטוריה על קצה המזלג, אבל נבצר ממנו להגיע.

אפרת קדם: היום הוא עומד לעבור ניתוח, נאחל לו החלמה מהירה.

אפרת קדם: אני מייצגת אותו.

אפרת קדם: בשמו אני מתארת את הקשר בין ההתאחדות ובין כל המערכות שאליהן פנו.

אפרת קדם: משרד הביטחון היה המשרד שנענה לבקשה שלנו.

אפרת קדם: יושב פה אחד האנשים היקרים סאלח לוז שהגיע מראשוני העולים ב-1992, והוא האדם שהלך ברגליו ואיתר את הנשים שהן בעלות תעודת בגרות כשרה בסוריה, ובדק את מידת המוטיבציה.

אפרת קדם: כך אספנו 40 נשים פוטנציאליות מאותם שנים.

אפרת קדם: ב-1998 נפתח הקורס שעליו אני מדברת, הוא ארך שלוש שנים.

אפרת קדם: אני רוצה לפנות לבנות שהשתתפו בקורס הזה, והן אלה שהיום בהצלחה רבה עובדות במערכת כמורות לערבית.

אפרת קדם: הן הבוגרות של אותו קורס שעליו אני מדברת, הן עובדות 4-5 שנים מבחינת הסטאז'.

אפרת קדם: נמצאת מלכה כהן שהיא בת העיר קמישלי, ואחר כך עברה לחאלב.

אפרת קדם: היא תספר את מה שיש לה לספר באותו הקשר.

אפרת קדם: נמצאת עדינה סימן טוב מדמשק.

אפרת קדם: סוזן חצבאני מדמשק.

אפרת קדם: מזי לוז-לאטי שהיא נציגת משרד הביטחון ומייד היא תספר על החלק שקשור למשרד הביטחון.

אפרת קדם: זה בהקשר של הקורס.

אפרת קדם: הקורס הסתיים, סיימו אותו 22 בנות, התחלנו 40 בנות, נשרו כמחציתן וזה היה צפוי מסיבות שאני לא רוצה להיכנס אליהן.

אפרת קדם: את מי שזה מעניין, הכל כתוב במחקר שלי.

אפרת קדם: היום מועסקות כשלושת רבעי מהן, חלקן עזבו את הארץ והצטרפו למשפחותיהם העושות חיל בעסקים בארצות הברית.

אפרת קדם: אלה שנשארו משובצות כמורות לערבית.

אפרת קדם: ישנה אחת שהיא מחנכת, קיבלה כיתת חינוך רק להיותה מורה לערבית, והן עובדות בחצי משרה עד שלושת רבעי משרה ועד משרה מלאה.

אפרת קדם: בראשון לציון , בחולון, בת-ים, בירושלים, בית שמש.

גילה גמליאל: זה נפלא.

גילה גמליאל: חשבתי שהמצב פחות טוב בקטע הזה.

גילה גמליאל: כשעליתן לארץ עליתן נשואות?

סאלח לוז: חלק כן, חלק לא.

סוזאן הצבאני: התחתנתי כאן בארץ עם סורי שעלה לפני 18 שנים בצורה לא לגאלית דרך תורכיה.

סוזאן הצבאני: בעלי נפטר לפני 10 חודשים ונשארתי עם שלושה ילדים.

סוזאן הצבאני: אני עובדת במשרה מלאה.

סוזאן הצבאני: אחרי שהוא נפטר ביקשתי עוד שעות נוספות.

סוזאן הצבאני: אני מאוד מקווה שאני אתקבל בשנה הבאה.

סוזאן הצבאני: אני בת 29.

מזי לאטי: אני התחתנתי כאן לפני שנתיים וחצי.

מזי לאטי: אני בת 22 פלוס אחד.

מלכה כהן: עליתי עם שני ילדים, נולדו לי כאן עוד שני ילדים.

מלכה כהן: כאשר התחלתי את הקורס היו לי ארבעה ילדים, תינוקות.

מלכה כהן: הגדול היה בן 7 והקטנה בת שנה.

גילה גמליאל: יפה מאוד.

גילה גמליאל: ממה שאני הבנתי יש בעיה בכל מה שקשור לנושא התעסוקה, איפה זה בא בדיוק לידי ביטוי.

גילה גמליאל: כאן אני שמחה לראות ייצוג דווקא לנשים שכן יצטרכו להשתלב בעבודה.

מזי לאטי: זה לא ממש להשתלב, אני עובדת משרד הביטחון בקרייה בתל-אביב.

מזי לאטי: אני נמצאת על חוזה, אין לנו קביעות.

מזי לאטי: אני עובדת קרוב לשנתיים וחצי, ואני מבינה שהדרישה לשפה היא מאוד מאוד גבוהה.

מזי לאטי: בגלל הקיצוצים הם טוענים שהם לא נותנים קביעות, כל שלושה חודשים מאריכים לי חוזה.

מזי לאטי: בסוף החודש אני מסיימת שם לעבוד, להאריך הם לא מוכנים, כי הם אומרים שיש קיצוצים.

מזי לאטי: המאסה של העבודה מאוד גבוהה, וזה לא מעניין אותם שיש עבודה.

מזי לאטי: מה שחשוב זה שבסוף החודש את מסיימת לעבוד כי אין לנו תקן.

מזי לאטי: תקן יש אבל הם לא רוצים להעסיק.

מזי לאטי: הם לא מתחשבים במצב שאת עם תינוק ויש לך בית.

מזי לאטי: זה מאוד מעצבן.

מזי לאטי: אני במצב פחות נורא, אני מבינה שהמורות פה עובדות חמש שנים.

אפרת קדם: זה בקשר למשרד הביטחון.

אפרת קדם: אנחנו נדבר על הנושא של משרד החינוך.

אפרת קדם: אני רוצה לספר עובדה שמיכאל יודע עליה.

אפרת קדם: היה מצב שכתוצאה מהעובדה שבמשרד החינוך אין קביעות, גם לא היום, גם לא אחרי שנתיים-שלוש, יש בנות שעברו את הקורס שעלה 2.5 מיליון שקל למערכת החינוך, שהן עוברות למשרד הביטחון כיוון ששם הן מצפות שאולי גורלן יהיה שפיר יותר מגורלה של מזי.

מזי לאטי: גורלן לא יהיה שפיר, גם אחרי 5 שנים גורלנו לא יהיה שפיר.

מזי לאטי: אני בסוף החודש מסיימת לעבוד, והם לא מוכנים לקלוט.

מזי לאטי: בשביל זה באתי כדי להעלות את הנושא הלאה.

מזי לאטי: הלכתי לראש האגף, הלכתי לכל מי שמטפל בכוח אדם, ראש אגף משאבי אנוש, והם לא מוכנים.

מזי לאטי: הם אומרים: בגלל הקיצוץ אנחנו נאלצים לפטר.

מזי לאטי: אמרתי להם: אבל יש לכם דרישה לשפה.

מזי לאטי: מה שיש לי אין לכל אחד.

מזי לאטי: הם אומרים: מצטערים.

סאלח לוז: היא עשתה קורס בחיל מודיעין.

סאלח לוז: זוהי הבת שלי.

מזי לאטי: הייתי בחיל מודיעין, שירתתי שנתיים מלאות בצבא.

מזי לאטי: מילאתי את כל המחוייבות שלי למדינה הזאת.

אפרת קדם: זה הקטע של משרד הביטחון, לכן רציתי נציג של משרד הביטחון, והם לא ראו לנכון להגיע.

אפרת קדם: אני בכוונה בניתי את החלק החיובי.

אפרת קדם: רציתי שתראו שנעשה מאמץ חיובי ויש הצלחות בגין ההשקעה הזאת.

אפרת קדם: בכל ההצלחה הזאת יש המון אי ודאות.

גילה גמליאל: העניין הוא למה הם לא נותנים קדימות למי שעלו.

גילה גמליאל: מבחינתנו זה צריך להיות יעד ראשון במעלה בעניין הזה של אם חד-הורית עם שלושה ילדים.

גילה גמליאל: כמו שאנחנו רואים, נשים שהגיעו משתלבות בתוך המערכת.

גילה גמליאל: מי עושה את השיקולים האלה, והאם לוקחים את זה בחשבון בכלל?

סוזאן הצבני: כאשר קרה המקרה בתחילת השנה, אני חייבת לציין שמר מיכאל מאוד עזר, אבל יש לנו בעיה עם הפיקוח בערבית - כל שנה בסוף חודש מאי אנחנו מקבלים את מכתב הפיטורין למרות שאנחנו עובדות כבר שש שנים.

סוזאן הצבני: אצלי זה חוסר ודאות, מה אני עושה אם בשנה הבאה אני לא מקבלת את השעות.

סוזאן הצבני: יש לי שלושה ילדים, מה אני עושה עם הילדים?

סוזאן הצבני: אני יודעת שעד לפני שנתיים המורה הייתה מקבלת קביעות.

גילה גמליאל: האמת היא שיש בעיה עם מערכת החינוך.

גילה גמליאל: ההסכמים הקיבוציים האלה הם לא נורמליים לחלוטין, והם די כבלו את מתן האפשרות לגמישות בכל מה שקשור למתן קביעות למורים.

גילה גמליאל: יותר מורות יש במערכת החינוך, זו בעיה אחרת בפני עצמה, שאולי בעקבות הבעיה הכללית, גם אתן נפגעות ממנה.

גילה גמליאל: השאלה היא מה המדיניות של משרד החינוך בעניין הזה ואם אפשר לקבל קצת פרטים בנושא.

מיכאל כהן: זה היה קורס מאוד ייחודי מטעם משרד החינוך.

מיכאל כהן: התחיל בזה, ומי שלחץ הנשיא נבון וששון שהיה שגריר ישראל במצרים, נפגשו גם כן עם מר חאמרה.

מיכאל כהן: עשינו קורס מאוד ייחודי גם לפנים משורת הדין.

מיכאל כהן: זאת אומרת, בדרך כלל אנחנו לוקחים אנשים שהיו מורים בחוץ לארץ, יש להם תעודות.

מיכאל כהן: במקרה הזה, מכיוון שרובן עבדו עד לנישואין והפסיקו, בחלקן הגדול לא היו תעודות הסמכה מסודרות, אלא עבדו עם בגרות.

מיכאל כהן: למדינת ישראל זה לא מספיק.

מיכאל כהן: עשינו קורס ייחודי שעלה לנו הון תועפות, ושיבצנו אותן אחר כך בעבודה.

מיכאל כהן: אחת הבעיות היא שכולן גרות באזור חולון בת-ים.

מיכאל כהן: אני אומר שזה תלוי גם במורות.

מיכאל כהן: אין שם משרות פנויות בחטיבות הביניים.

מיכאל כהן: יצרנו לצורך הזה שעות שנתנו להם ביסודי.

מיכאל כהן: ביסודי אין תקנים.

מיכאל כהן: מצד המורות צריך להיות רצון גדול לעבור למקום אחר.

מיכאל כהן: אי אפשר להביא את בתי הספר לבת-ים חולון ושם לנהל את העבודה.

מיכאל כהן: מי שרוצה קביעות או שרוצה להסתגל לטווח הרחוק צריכה לעבור, או לנסוע למקומות אחרים כמו למרכז.

מיכאל כהן: לפני הנהלים שלנו היום, נתנו שנה, שנתיים, שלוש.

מיכאל כהן: כאן הן יעידו, נתנו מעבר לכל פרופורציה, גם אחרי חמש-שש שנים.

מיכאל כהן: אני אומר שאם נצטרך בשנה הבאה ניתן.

מיכאל כהן: הקורס הוא מאוד ייחודי, לאוכלוסייה ייחודית שיש מוטיבציה גדולה מאוד.

מיכאל כהן: רוצות מאוד לעבוד, מאוד מצליחות, ואנחנו רוצים לעזור להן.

גילה גמליאל: הרעיון הוא שזה לא בא לידי ביטוי רק במקרה הספציפי הזה.

גילה גמליאל: זה בא לידי ביטוי בכל כך הרבה דברים.

גילה גמליאל: מצד אחד המערכת מתעלת את המשאבים שלה על מנת להכשיר את המורות.

גילה גמליאל: מצד שני לא דואגת להטמיע אותן בתוך המערכת.

גילה גמליאל: הרי האינטרס של משרד החינוך בנקודת זמן כזאת צריך להיות, שבמידה והוא הוציא כספים מטעמו כדי להכשיר אותן, אז בטח ובטח גם ליהנות מהפרות לטווח רחוק.

גילה גמליאל: למה לא נותנים לזה מענה ראוי בנקודה הזאת.

מיכאל כהן: כדי להנות מהפירות איפה שצריך אותן, לא איפה שלא צריך אותן.

מיכאל כהן: אנחנו עכשיו מעסיקים אותן איפה שלא צריך.

מיכאל כהן: צריך אותן בחטיבות הביניים, ביסודי זה נוצר כתוצאה מכך שרצינו לעזור.

מיכאל כהן: אבל כדי לשבץ אותן לטווח הרחוק, הן צריכות או לנסוע רחוק, או לעבור למקום שיש צורך במקומות האלה.

מיכאל כהן: בחטיבות הביניים יש צורך.

מיכאל כהן: ביסודי אין צורך.

גילה גמליאל: לגבי חטיבות הביניים אתה טוען שבאזורים שהן גרות אין צורך.

מיכאל כהן: אין צורך.

מיכאל כהן: אין משרות פנויות, אין תקנים.

גילה גמליאל: איפה כן יש?

מיכאל כהן: במחוז מרכז, רמלה.

מיכאל כהן: בחטיבות הביניים יותר מסודר.

סוזן הצבאני: עכשיו קיבלתי עוד 12 שעות בראשון לציון ליד הבית.

סוזן הצבאני: כאשר פניתי למפקח שלי במחוז תל-אביב, אחרי שנפטר בעלי ויש לי שלושה קטנים שאני צריכה לחלק אותם בגנים, הוא שלח אותי לצומת גלילות לעבוד 7 שעות, כאשר אני גרה בראשון לציון.

סוזן הצבאני: חזרתי אליו ואמרתי לו יש לי ילדים קטנים, ואני צריכה לצאת בשעה שש וחצי מהבית, מי יפזר אותם לגנים?

סוזן הצבאני: הוא אמר לי זה מה שיש.

סוזן הצבאני: אחר כך כאשר התקשרתי למפקחת מחוז המרכז, היא עזרה לי יותר, היא חיפשה ומצאה לי בית ספר קרוב לבית.

גילה גמליאל: אם היא עובדת בראשון לציון, למה היא לא יכולה לקבל קביעות?

גילה גמליאל: מה המדיניות?

דפני מושיוב: בראשון לציון עכשיו פיטרו למעלה מ-50 מורים.

גילה גמליאל: אני טוענת דבר כזה, הרי יש פה איזשהו אבסורד.

גילה גמליאל: משרד החינוך הוציא עלויות כל כך בומבסטיות כדי להכשיר מורות מתוך מספר שיקולים שהם מעבר.

גילה גמליאל: השיקולים מעבר זה כמובן קליטת עלייה, הכשרת מורות ותיעולן למקומות שבאמת יש צורך.

גילה גמליאל: אבל בוודאי ובוודאי כאשר משרד החינוך השקיע בהן.

גילה גמליאל: נניח שהוא השקיע בהן, מחר אני אומרת שאני לא רוצה להיות מורה.

גילה גמליאל: כל הכסף הזה ירד לטמיון.

גילה גמליאל: בנושאים כאלה האינטרס של משרד החינוך ברגע שהוא השקיע בהן, זה כן לתרגם לכך שהן תעבודנה איפה שצריך.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא איך אפשר לוודא שהאוכלוסייה הזאת, שכאן לא מדובר באלפי נשים, פה מדובר ב-22 נשים.

סאלח לוז: לאן ששלחו אותן הן הלכו.

סאלח לוז: חלק מהן לימדו בתל-אביב, ברמת אביב, ביפו.

סאלח לוז: לא חולון, בת-ים.

מיכאל כהן: אם צריך לנסוע לראשון לציון, פתח תקווה, מקומות אחרים זה רחוק, זה נכון.

מיכאל כהן: צריך ניידות.

מיכאל כהן: חלק מהמורות לא שמחות לעשות את זה, אני מבין אותן.

מיכאל כהן: יש מורה שיש לה שלושה-ארבעה ילדים, רוצה להיות בבת-ים חולון, בסדר, אי אפשר למצוא משרות שם שאין.

עדנה סימן-טוב: אנחנו ביקשנו ולא קיבלנו, ליפו, לתל-אביב.

מיכאל כהן: אני אומר מעבר לזה, לא יפו תל-אביב.

מיכאל כהן: אמרתי ראשון לציון, פתח תקווה, רמלה.

סאלח לוז: בהתחלה הן הלכו לעבוד שם, אבל יש להן ילדים.

סאלח לוז: נסעו לרמת אביב עם שני אוטובוסים.

מיכאל כהן: רמת אביב זה לא מספיק.

מיכאל כהן: אמרתי, צריך בראשון לציון, ברמלה, בפתח תקווה, רחובות.

גילה גמליאל: לך יש את היכולות במשרד החינוך, יש לך את הידע ויש לך את הראייה הכללית גם לצרכי המשרד.

גילה גמליאל: בסך הכל מדובר ב-22 נשים שאתם השקעתם בהן.

גילה גמליאל: אני חושבת שמן הראוי לקחת אותן וליצור פריסה הגיונית מבחינת התעסוקה כפי שנעשה בעזרתך.

גילה גמליאל: אני מבינה ממנה, שהצרכים שלה נלקחו בחשבון בעצם הקליטה.

גילה גמליאל: אני טוענת שזה בסדר עדיפות עליון, ברגע שיש עולות שמגיעות לארץ, לתת להן את הכלים מפני שלהן הרבה יותר קשה מאשר לוותיקות פה בארץ.

גילה גמליאל: בטח ובטח שהן באו מהעלייה מאוד ייחודית וממדינה מאוד שונה בהווייתה מאשר כאן ישראל, עם מנטליות שונה והרגלים.

גילה גמליאל: אני מברכת את משרד החינוך על עצם הנתינה ועצם ההשקעה באותן נשים.

גילה גמליאל: מן הראוי לסייע להן.

גילה גמליאל: אני יודעת שזה לאו דווקא צריך להיות במשרד החינוך, הלוואי והיה שילוב זרועות בין כל המשרדים השונים כדי לתרגם נכון את ההשקעה שנעשתה.

גילה גמליאל: אני מבקשת שאתה תיקח עליך את הפרוייקט הזה ותנסה לראות איך ניתן לתת מענה.

מיכאל כהן: מיניתי אדם מיוחד שעוסק בשתי אוכלוסיות.

מיכאל כהן: האוכלוסייה הזאת שיש לה חשיבות גדולה, וגם האוכלוסייה האתיופית.

מיכאל כהן: לקחו אדם מיוחד לטפל בעניין.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שעוד לא ראיתי אתיופי אחד או אתיופית אחת שהיא מחנכת כיתה רגילה, ולא כיתה ספציפית לעדה האתיופית.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה מחדל.

מיכאל כהן: ישנן 50 מורות מאתיופיה שעובדות.

מיכאל כהן: אם תרצי נעשה לך סיור פעם.

גילה גמליאל: אשמח מאוד.

גילה גמליאל: אני מבקשת סיור של הוועדה.

מיכאל כהן: אני לא בעד שאתיופים ילמדו אתיופים.

מיכאל כהן: משום שברגע שמלמדים אתיופים, אחרי שהם משתלבים, למורה אין עבודה.

גילה גמליאל: יש 50 מורות שמלמדות כיתות רגילות?

מיכאל כהן: יש מכינות לבגרות באמהרית, יש באנגלית, יש במקצועות אחרים.

מיכאל כהן: יש מעל 50 מורות אתיופיות.

גילה גמליאל: זה שיש מורות אתיופיות אני יודעת.

גילה גמליאל: אני שואלת, האם יש מורה אתיופית שמלמדת כיתה רגילה?

מיכאל כהן: יש עובדות בכיתות, מחנכות, יועצות.

גילה גמליאל: היתה לי שאלה מאוד ספציפית, אני גם יושבת ראש השדולה למען האתיופים, לכן בכובע השני אני יודעת.

גילה גמליאל: קיבלתי נתון קשה שאנחנו רוצים לבדוק אותו בימים האלה מול המחקר ומידע של כנסת ישראל.

גילה גמליאל: אני שמחה שזה לא בא לידי ביטוי ואתן מלמדות כיתות רגילות.

גילה גמליאל: אבל לגבי האוכלוסייה האתיופית, למיטב הבנתי, לא קיים עדיין.

מיכאל כהן: יש, אבל מעטים.

גילה גמליאל: אני אשמח לראות את זה.

אפרת קדם: אני רוצה לחזק בדיוק את הנקודה הזאת שאת אמרת על ידי מלכה.

אפרת קדם: לא סתם הבאתי את הנשים.

אפרת קדם: הן קיבלו חופשה ליום הזה כדי להשתתף אתנו פה.

אפרת קדם: מלכה עושה בדיוק את מה שאתה מבקש.

אפרת קדם: מלכה נוסעת שלוש שנים מירושלים לבית שמש, וזאת כבר דרך די מכובדת.

אפרת קדם: היא מלמדת בבית ספר ברנקו ווייס, ואני רוצה שהיא תסביר מדוע כל כך משמעותי עבורה, בהקשר ההיסטורי שלה, לקבל בשנה הזאת את הקביעות?

מלכה כהן: כשלקחתי על עצמי לעבור את הקורס ולהיות מורה במדינת ישראל, ידעתי מראש שאני צריכה לנסוע לתל-אביב יום יום שלוש שנים, ארבע פעמים בשבוע בקיץ, פעמיים בשבוע בחורף, עם כל הקושי של הילדים הקטנים, התינוקות.

מלכה כהן: הייתי צריכה לגייס את כל מי שהיה מסביבי, אם זה בעלי, אם זה אבא שלי, אחותי, אחד מפזר למעונות, אחד מחזיר.

מלכה כהן: היתה משימה מאוד קשה, רק עם כוח הרצון עמדתי בזה.

מלכה כהן: כשסיימתי את הקורס, עבדתי שנה ראשונה בעין כרם, אחר כך בבית שמש.

מלכה כהן: לא לקחתי החלטה מיידית, אמרתי שאם נסעתי לתל אביב כדי להגיע למקום כזה, אני חייבת להמשיך כדי שאגיע למצב של יציבות במשפחה.

מלכה כהן: אני יודעת שיש לי משכורת, יש לי עבודה.

מלכה כהן: מזה שלוש שנים אני עובדת בבית שמש.

מלכה כהן: נוסעת חמישה ימים בשבוע מלמדתבחטיבת הביניים וגם כיתות י'.

גילה גמליאל: איפה את גרה?

מלכה כהן: בירושלים.

מיכאל כהן: פורמלית אם לא קיבלת שום הודעה אחרת את קבוע.

מיכאל כהן: זה החוק.

מלכה כהן: אני אמורה השנה לקבל.

מלכה כהן: אני מקווה שזאת המטרה והתקווה שאגיע לזה.

מיכאל כהן: כמה שעות את עובדת?

מלכה כהן: השנה אני עובדת 22 שעות.

מיכאל כהן: אם את עובדת מעל שליש משרה שלוש שנים, ולא ביקר אצלך מפקח, חוקית את קבועה לכל דבר ועניין.

גילה גמליאל: אולי באמת צריך לתת להם הסבר.

מלכה כהן: העניין מאוד מפריע לנו.

מלכה כהן: אנחנו חמש שנים במערכת.

מיכאל כהן: אתן מקבלות מראש לשעות ביסודי שאין תקן.

מיכאל כהן: זה משהו שאני נותן את השעות מאצלי, כי אלה שעות שהמערכת לא נותנת.

מיכאל כהן: זה פול מאצלנו שאני נותן את השעות האלה.

מיכאל כהן: אלה שעות כדי לעזור לכן להיחשף בפני המערכת כדי להיכנס לחטיבת ביניים.

מיכאל כהן: אם תעבדי שנתיים, ויום אחד בשנה השלישית, פורמלית את קבועה לכל דבר ועניין כמו כל אחד אחר.

עדינה סימן-טוב: סליחה, בבית הספר שאני עובדת מאז ומתמיד היתה ערבית, לא רק כאשר הגעתי.

עדינה סימן-טוב: גם ביסודי.

מיכאל כהן: אין להם תקן.

מיכאל כהן: באנגלית זה צ'ופר.

מיכאל כהן: ברגע שלמנהלת יש קיצוץ בשעות, היא צריכה לתת אנגלית או מתמטיקה או ערבית, היא תפסיק - - -

עדינה סימן טוב: פנתה אליה ירדנה ואמרה לה שמאז ומתמיד היא מבקשת מהמפקח שתהיה לה מורה קבועה אצלה.

מיכאל כהן: היא גם רוצה שעות קבועות.

סוזן הצבאני: השאלה היא עד מתי אנחנו נמשיך לעבוד ביסודי.

סוזן הצבאני: אנחנו לא מקבלים שום עזרה מהפיקוח.

סוזן הצבאני: בגלל המצב המיוחד שלי קיבלתי את כל העזרה ממפקחת מחוז המרכז.

סוזן הצבאני: במחוז תל אביב לא קיבלתי שום עזרה.

סוזן הצבאני: הוא שלח אותי לצומת גלילות עבור שבע שעות, בעוד שהנסיעה בבוקר היא שעה וחצי.

סוזן הצבאני: מתי אנחנו ניכנס לחטיבות?

סוזן הצבאני: מי צריך לתת להן את העזרה הזאת?

מיכאל כהן: אני לא יודע אם את זוכרת, אספתי אתכן עם ירדנה לא פעם ולא פעמיים, בסוף שנה במכללה.

מיכאל כהן: הסברתי שביסודי אין סיכוי שאתן תהיו קבועות משום שאין שם תקנים.

מיכאל כהן: ביקשתי ואמרתי שאם אתן רוצות לעבוד ולהיכנס למערכת, ישבצו אתכן במקום שצריך אתכן.

מיכאל כהן: כשאני בא למנהלת ואומר לה תשבצי אותן לשנה הבאה, היא אומרת אין לי שעות.

מיכאל כהן: תן לי שעות ואני אכניס אותן.

מיכאל כהן: אין תקן.

מיכאל כהן: אתן צריכות להחליט עם כל הקשיים, כמו שלקחה את עצמה מירושלים לבית שמש, צריכים להחליט שצריך לנסוע.

מיכאל כהן: זאת הניידות.

מיכאל כהן: אין מקום ליד הבית.

גילה גמליאל: לך פתרו את הבעיה.

סוזן הצבאני: לשנה הזאת.

סוזן הצבאני: בשנה הבאה אני לא יודעת מה קורה איתי.

גילה גמליאל: בסדר, יש מצב ששנה הבאה היא תמשיך?

מיכאל כהן: המערכת עובדת לפי צרכים.

מיכאל כהן: איפה שצריך אותן שם יתנו להן שעות.

מיכאל כהן: איפה שלא צריך לא יתנו שעות.

מיכאל כהן: אין להן שעות במצב של הקיצוצים.

מיכאל כהן: תצטרכי להחליט אם את רוצה לעבוד מחוץ לחולון בת-ים.

מיכאל כהן: נכון זה טרטור לנסוע באוטובוס אחד או שניים, אין ברירה.

מיכאל כהן: אבל תצטרכי לעבוד איפה שצריכים אותך, שיש להן תקן והוא פנוי.

מיכאל כהן: מה שלא פנוי, זה סתם עוד שנה ועוד שנה שסוחבים.

מיכאל כהן: גם את זה אנחנו לא נותנים בדרך כלל.

מיכאל כהן: כאן עשיתי לפנים משורת הדין.

גילה גמליאל: אני מציעה שנהיה פרקטיים.

גילה גמליאל: מה שאני מציעה, תמשיך לעשות עבודה טובה כמו שמסתמן שאתה שעושה, לפחות המשוב שאני מקבלת כאן מכן.

גילה גמליאל: אולי תרכז את הבנות שעברו את ההכשרה ואת הקורס מטעמך, ותראה באמת איך אתה יכול לבוא לקראתן, כי זה באמת מקרה ייחודי וגם זו השקעה שהשקעתם, אז כדאי גם לטפח אותה.

גילה גמליאל: גם מצד הנשים, תקבלו הסבר.

גילה גמליאל: אני מבינה שאת קבועה במערכת החינוך ואת אפילו לא יודעת.

מלכה כהן: אני מקווה שלא תהיה לי בעיה בשנה הבאה, מכיוון שבית הספר אצלנו גם מתכוון לקצץ את השעות, ויכול להיות שאת שיעורי הערבית בכלל.

מיכאל כהן: בחטיבת הביניים?

מלכה כהן: כן.

מלכה כהן: עדיין אין החלטה.

מלכה כהן: לא היתה לי שיחה עם המנהלת.

גילה גמליאל: אני בכלל חושבת שערבית צריך ללמד מכיתות א', במיוחד במדינת ישראל.

גילה גמליאל: אני הצעתי לשרה, העליתי את זה כחברה בוועדת החינוך, עדיין לא קיבלו את זה.

גילה גמליאל: אולי בעתיד יקבלו את זה.

גילה גמליאל: לדעתי, זה חלק מאוד מאוד חיוני.

מזי לאטי: מה קורה במשרדי הממשלה האחרים?

מזי לאטי: הבנתי שבמשרד החינוך אחרי שנתיים מקבלים חינוך.

מיכאל כהן: איפה שיש תקן.

גילה גמליאל: מה שהוא מנסה לומר זה דבר כזה.

גילה גמליאל: קודם כל כולנו עדים לקיצוצים בתקנים בכל המשרדים השונים.

גילה גמליאל: קיצצו להם הרבה כספים לאור המצב הכלכלי שהיה.

גילה גמליאל: לגבי הנושא של משרד החינוך, שמענו על גל הפיטורין הקשה שפקד את כל המורות, אני מאוד מקווה שבזה יסתיים העניין.

גילה גמליאל: כשאני אומרת יסתיים, במובן שלא יהיה צורך לייצר עוד פיטורין.

גילה גמליאל: אנחנו מתמקדים לא בבעיה הכללית כרגע של המשרדים השונים במערכות החינוך, כרגע אנחנו מצטמצמים לגבי נשים עולות.

גילה גמליאל: לגביכן, מיכאל ידאג לנסות ולראות מה ביכולתו, גם להסביר לכן את הסטטוס שאתן נמצאות בו כרגע מבחינת המערכת, וגם מי שעובדת עדיין בבית ספר יסודי, לנסות ולראות באיזה בתי ספר של חטיבות הביניים יוכלו לפרוץ דרך לגבי העתיד למתן קביעות.

גילה גמליאל: ואתן תחליטו אם אתן מעונינות להשתלב או לא, על בסיס מה שקיים.

עדינה סימן טוב: זה תלוי בפיקוח שלנו.

עדינה סימן טוב: בפיקוח של הערבית הוא לא כל כך רוצה לסייע לנו.

עדינה סימן טוב: יש הרבה בנות שקיבלו תקן גם בחולון בת-ים שהן לא מהפרוייקט שלנו, שלמדו אחרינו וקיבלו.

עדינה סימן טוב: הוא לא כל כך בעד לשלב אותנו למערכת.

גילה גמליאל: מיכאל יכנס לתמונה, הוא יבדוק את זה ויעדכן אותנו כאן בוועדה לגבי הדברים ולראות שהכל בסדר.

גילה גמליאל: לגבי העניין שלך באופן ספציפי, אישי, נקודתי, תפני אליי במכתב, ואני אפנה אליהם לפנים משורת הדין, לאור הנסיבות, לראות איך יהיה ניתן לנסות ולשלב אותך במשרד.

גילה גמליאל: אני מאוד מקווה שזה יסייע בעניין שלך.

אפרת קדם: הנתון לגבי כל הנשים האחרות - 35%-40% מכלל הנשים בגילאי 25-55 לא עובדות, בקרב העלייה הליגאלית אך רוצות לצאת לעבודה.

אפרת קדם: כמו שאמרנו, כ-5%-7% משולבות כמורות לערבית, נפתרה הבעיה.

אפרת קדם: שלוש עד ארבע נשים משולבות במשרד הביטחון, מזי אחת מהן.

אפרת קדם: שתיים עד ארבע נשים עובדות כסייעות לגננות.

אפרת קדם: מזכירה רפואית אחת, בזה אנחנו מעוניינים.

אפרת קדם: קורס למזכירות רפואית, לפני מספר שנים סאלח שעובד עם ההתאחדות עשה עבודת שדה, זה אחד הקורסים היותר מבוקשים.

אפרת קדם: קורס למזכירות רפואית.

אפרת קדם: אחת היתה מסוגלת לממן את זה.

גילה גמליאל: אפשר לקבל את הנתונים שאת מקריאה עכשיו?

אפרת קדם: כן.

אפרת קדם: יש לנו רוקחת אחת שהגיעה עם המקצוע מסוריה.

אפרת קדם: היא למדה באוניברסיטת דמשק.

אפרת קדם: זה מקצוע שהיה מקובל בשנים האחרונות, רפואה ורוקחות, למדו אותו גברים וגם נשים.

אפרת קדם: בארצות הברית, בברוקלין, יש מספר רוקחות מאותה עלייה.

אפרת קדם: זה רק לידיעה אני מציינת.

אפרת קדם: כל השאר, דהיינו, 52 נשים, עובדות בעבודות בזויות, כלומר, עבודות כמו ניקיון, כמו טיפול באנשים קשישים, מעטות מהן מוכרות בחנויות, הן מתוסכלות.

אפרת קדם: הן עושות את זה כיוון שהן חייבות לעזור בסיוע בפרנסת המשפחה.

אפרת קדם: אלה הנתונים של השטח של החודשים האחרונים שבדקנו עבורכם.

אפרת קדם: מה אנחנו מבקשים, בדיוק כמו שמשרד החינוך – נכון שהבאתי את הנתונים ועבדתי יחד איתם, משרד החינוך השקיע בפועל 2.5 מיליון שקלים בקורס הזה עם מיטב המורים.

אפרת קדם: אנחנו פונים לכל הגופים האחרים ולמשרדי ממשלה אחרים לפתוח עוד אופציות.

אפרת קדם: בנות יושבות בבית, המשפחות לא יכולות לממן.

מזי לטי: ללכת לשלם 25 אלף שקלים כדי לעשות תואר, אם זה מינהל עסקים או כל מקום אחר שיאפשר לעבוד, לנו אין אפשרות לממן את זה.

אפרת קדם: את מדברת על תארים אקדמאיים.

אפרת קדם: אני מדברת על קורסים מקצועיים.

גילה גמליאל: יש קורסים מטעם משרד התמ"ת בקטע של הכשרה מקצועית.

אפרת קדם: הבאנו את התחומים שהם רצויים.

אפרת קדם: אמרנו מזכירות רפואית.

רימון לביא: המצב לא מעודד.

רימון לביא: התקציב של 2004 עוד לא שוחרר מהאוצר לתמ"ת.

רימון לביא: גם במסגרת הזאת, התמ"ת קבע ארבע ענפים מועדפים להכשרה מקצועית לשנה הזאת.

רימון לביא: בניין, חשמל, מתכת וסיעוד, בזמן שהוא יחליף עובדים זרים.

רימון לביא: זה כולל מטפלות וסייעות לגננות.

רימון לביא: אנחנו נמצאים בחודש מאי ועדיין התקציב לא שוחרר.

רימון לביא: כל הזמן אנחנו לוחצים על האוצר.

גילה גמליאל: השאלה היא אם אתם יכולים לקחת קבוצה חלקית.

רימון לביא: כרגע אין כסף לפתיחת קורסים.

רימון לביא: כל המובטלים באוויר כי פשוט אין כסף.

רימון לביא: אני מקווה שזה ייפתר בימים הקרובים וכן נפתח קורסים.

רימון לביא: בתחום של המזכירות לדוגמה, זה יהיה יותר קשה.

רימון לביא: ייתכן שנוכל לעשות פעולות משותפות עם משרד הקליטה.

רימון לביא: משרד הקליטה עד עשר שנים לא מכיר בעולים כזכאים לתמיכה מיוחדת.

רימון לביא: אולי נוכל לעשות פעולות משותפות.

רימון לביא: מה שכן הייתי מציע – עבודה פרטנית.

רימון לביא: אם יש לכם רשימות, אנחנו מוכנים לבדוק את המצב.

רימון לביא: במסגרת המדיניות של התמ"ת ושל האוצר, הוחלט על עדיפות להבטחת הכנסה, חד-הוריות במיוחד, והבטחת הכנסה בכלל.

גילה גמליאל: קבוצות שעונות על הקטיגוריה של הבטחת הכנסה, אפשר לנסות ולתרגם את זה להכשרה מקצועית מתועלת לעבודה.

גילה גמליאל: בין המסקנות הנוספות, נציג משרד התמ"ת ביחד איתכן - - -

רימון לביא: אני משרות התעסוקה, לא מתמ"ת, אבל אנחנו עובדים יחד עם התמ"ת.

רימון לביא: תביאו רשימות כדי לבדוק את הזכאויות שלהן, גם אם הן רשומות בכלל אצלנו.

רימון לביא: אם לא, נרשום אותן.

גילה גמליאל: בתום הישיבה תדאגו להעביר את הפרטים.

סאלח לוי: יש לנו בעייה, הרבה מן העולים עברו את העשר שנים.

גילה גמליאל: לא משנה.

גילה גמליאל: זה לאו דווקא על קטע של עלייה וקליטה.

גילה גמליאל: הוא מדבר כרגע על מי שעונה לקריטריונים של הבטחת הכנסה.

חיה דסקל: כשאתה אמרת סיעוד זה כולל הכשרה אקדמאית?

רימון לביא: לא, אצלנו בכלל יש איסור ממש.

רימון לביא: אסור לנו להתעסק עם השכלה גבוהה.

רימון לביא: אנחנו עושים השלמות השכלה ל-12 שנות לימוד.

רימון לביא: כרגע אנחנו גם עושים טכנאים לחד הוריות ולחיילים משוחררים, תכנית של שנה אחת בלבד.

רימון לביא: גם האוצר מזנב בנו בזה.

רימון לביא: הם לא מוכנים שניכנס לנושא של השכלה גבוהה.

רימון לביא: לנשים חד הוריות, להורים יחידים, אנחנו בתחום של הנדסת תעשיית ניהול.

רימון לביא: עכשיו אנחנו פותחים תכנית באוגוסט לחיילים משוחררים ואולי גם לחד-הוריות.

חיה דסקל: כל אחד יכול לגשת?

רימון לביא: יש תכניות לטכנאים לשנתיים.

רימון לביא: אנחנו מרכזים את זה לשנה אחת כדי שאפשר יהיה לנסות את זה במסגרת של הבטחת הכנסה עם שכר לימוד לא מסובסד.

מזי לאטי: אני רוצה לציין עוד משהו.

מזי לאטי: אם תתנו אפשרות ללמוד כל קורס או כל תואר, אנחנו מוכנות לשלם סכום סמלי.

מזי לאטי: העיקר שנרכוש השכלה.

מזי לאטי: התוצאה הסופית היא התעסוקה.

גילה גמליאל: אני חושבת שמבחינתנו התמונה הובהרה.

גילה גמליאל: מיכאל ייקרא למאמץ לבחון את העניין הזה שוב לגבי נשים שעברו את ההכשרה מצד משרד החינוך, לנסות ולראות מה ניתן לסייע במסגרת המגבלות.

גילה גמליאל: לגבי שרות התעסוקה, אפרת קדם ביחד איתך יבחנו סביב כל מצבת הנשים שנמצאות אצלך, מי עונה על הקריטריונים של משרד התמ"ת ויכול לעזור בכל קורסי הכשרה.

גילה גמליאל: לגבייך באופן אישי, תעבירי את הפנייה ולפנים משורת הדין נראה במה ניתן לסייע.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכן.

דפני מושיוב: רציתי להציע אולי עוד כיוון, אני לא יודעת אם חשבתם על זה.

דפני מושיוב: בסך הכל גם הסוכנות וגם הג'וינט אוספים כספים בארצות הברית איפה שמרבית או חלק מהקהילה נמצאת ויש הרבה תורמים ידועים ומפורסמים שתורמים בנדיבות.

דפני מושיוב: אולי כמו שעשו יוצאי ארגון בוכארה עם לייב לבייב שיצרו גם תכניות לקידום, שידרוג אקדמי, לנסות ולראות איך מקדמים את הנושא שלא יישארו רק במקצועות סמך מקצועיים, אלא גם השכלתיים כדי לחשוב גם על הדור הבא.

אפרת קדם: רעיון מצויין.

גילה גמליאל: את זה אתם תאמצו.

גילה גמליאל: תודה רבה.