הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 63, 2003-12-24 09:00

רשף חן: בקר טוב, אני פותח את השיבה.

רשף חן: חברת הכנסת גמליאל בקשה מני להחליף אותה בתחילת ניהול הישיבה הזאת, היא מתעכבת בוועדה אחרת.

רשף חן: כפי שאתם יודעים, אנחנו כרגע בדיונים אינטנסיביים בנושא התקציב, וכולם פרושים דק.

רשף חן: הואיל וזה נושא שאני יזמתי את הדיון בו, אני עושה את זה מאוד בשמחה.

רשף חן: נושא המפגש הזה הוא שילוב נשים בלימוד מקצועות טכנולוגיים: הנדסה, מדעים מדויקים וטכנולוגיה.

רשף חן: הסיבה שבקשתי לקיים דיון בעניין הזה היא שתחושת הבטן שלי - ועכשיו כשאני רואה את הנתונים הכתובים, אני חושב שזה נושא שהוא בידיעת הכלל - זה שפחות נשים מגברים פונות למקצועות האלה.

רשף חן: אני סבור שזה טריוויאלי שזה ביטוי לשוביניזם של החברה שלנו.

רשף חן: המקצועות האלה נתפסים כמקצועות גבריים.

רשף חן: בעיניי, כל תפישה של תחום מסוים - בלי הצדקה עניינית - כתחום גברי, היא ביטוי לשוביניזם, וזה נושא שצריך להתמודד אתו ולדחוף אותו, וכך גם העניין הזה.

רשף חן: יש לדברים האלה לא רק ביטוי אידיאולוגי, של להגיע למצב של שוויון, אלא גם ביטוי כלכלי משמעותי מאוד, מפני שבחברה יצרנית המקצועות האלה זוכים להערכה רבה - וכך צריך להיות - ולכן גם זוכים לשכר גבוה יותר.

רשף חן: אחת הבעיות הקשות ביותר בעיניי, בכל מה שקשור ליחסים בין המינים, היא המצב של אי השוויון הכלכלי.

רשף חן: אני חושב שזו אולי הבעיה, בה"א הידיעה.

רשף חן: זו מטרת הדיון.

רשף חן: הרעיון הוא לבדוק מה באמת המצב, לבדוק את העובדות, ולראות איך אנחנו יכולים להתמודד אתן.

רשף חן: אני חושב שיהיה נכון לחלק, גם מחשבתית וגם ברמת הדיון, את הנושא לשלוש רמות, שקשורות אחת לשניה.

רשף חן: רמת בית-הספר התיכון, רמת צה"ל ואחר כך ההשכלה הגבוהה.

רשף חן: הרמה הרביעית היא כבר מת התעסוקה בפועל.

רשף חן: זה כמובן ציר זמן ברור, אבל כמובן שהפתרונות לסוגיות עלולים להיות שונים בין מקום למקום.

רשף חן: אני רואה שיש לנו נציגים של כולם, אז היום נעשה דיון כללי של כל הרמות.

רשף חן: נתחיל בבית הספר בתיכון, ונשמע מה המצב בנושא הזה מנציגי משרד החינוך, ונציגי בתי הספר.

רשף חן: גברת אשכנזי, בבקשה.

רשף חן: רונית אשכנזי.

רשף חן: הנושא של קידום נשים במקצועות מדע וטכנולוגיה מתחיל במערכת החינוך.

רשף חן: יש פעילויות שנעשות בכל בתי הספר, כבר החל מגן הילדים.

רשף חן: את חושבת שההכוונה לנטיות טכנולוגיות צריכה להתחיל כבר ברמת גן הילדים?

רונית אשכנזי: כן, אין לי ספק בנושא.

רונית אשכנזי: כבר ברמת גן הילדים, ברגע ששולחים בנים לבנות בלגו ובנות משהו אחר – זה מסר.

רונית אשכנזי: את ההתערבות המסיבית יוצר שלנו אנחנו מתחילים ברמת חטיבת הביניים והתיכון.

רשף חן: משרד החינוך, בשלב שבו הוא מתערב ומכתיב תכנם, זה גן חובה, נכון?

רשף חן: טרום חובה?

רשף חן: בסדר.

רשף חן: הוא מנחה את הגננות להימנע מהגישה הזאת?

רונית אשכנזי: מרים שכטר תפרט על זה, אלה התחומים שבהם היא עוסקת.

רונית אשכנזי: אי אתמקד ברמה של חטיבות הביניים והחטיבה העליונה.

רונית אשכנזי: המצב הוא שהרבה יותר תלמידים ניגשים למקצועות מתמטיקה, פיזיקה, מקצועות ההנדסה.

רונית אשכנזי: במקצועות המדע והטכנולוגיה יש קצת הטיה, כאשר מסתכלים על המספרים, כי מקצועות הביולוגיה ודומיהם, יש כמות משמעותית של בנות שניגשות אליהן.

רונית אשכנזי: אם דברנו על תעסוקה, המקצועות האלה הם בגבול המדע הרך.

רונית אשכנזי: אמנם היום תעשיות הביולוגיה והביוטכנולוגיה הולכים ותופסים תאוצה.

רונית אשכנזי: הבעיה שלנו היא יותר בתחומי הפיזיקה ובתחומי המתמטיקה, ומקצועות ההנדסה שנגזרים מהם.

רשף חן: מהנתונים שלפנינו אין לנו אבחנה בין ארבע יחידות וחמש יחידות.

רשף חן: מה שאני זוכר מבית הספר, זאת הייתה אבחנה גדולה.

רונית אשכנזי: זאת שאלה מהותית, ושוב היא מתחברת לנושא הביולוגיה לעומת מקצועות אחרים.

רשף חן: יש להניח שמתמטיקה מוגבר הולך פחות או יותר עם פיזיקה, ואז זה מתמטיקה פיזיקה.

רונית אשכנזי: ארבע יחידות מאפשרות בגרות בביולוגיה בדרך כלל, והחמש יחידות הולך ביחד עם הבגרות בפיזיקה, במדעי המחשב, אלקטרוניקה, הנדסת תוכנה וכלי.

רונית אשכנזי: אנחנו עושים שתי תוכניות התערבות.

רונית אשכנזי: אחת היא בהיקף מאוד נרחב, השניה עדיין בחיתוליה.

רונית אשכנזי: התוכנית האחת, היא תוכנית דור העתיד להייטק בתעשייה.

רונית אשכנזי: אנחנו מקיימים אותה לבנים ובנות כאחת, אבל תוך הדגשה של נושא הבנות.

רונית אשכנזי: התוכנית משולבת עם פורום הנשים בתעשייה משרד החינוך – מינהל מדע וטכנולוגיה ושל צה"ל, כאשר הכוונה היא לחשוף את הבנות לעולם התעשייה העכשווית.

רונית אשכנזי: כל בית ספר מתקשר עם מפעל, בונים תוכנית שמשלבת לימודי מדע וטכנולוגיה ופעילות המפעל.

רונית אשכנזי: הדגש הוא הרבה פעמים על role models – נשים שעובדות בתעשייה, שמצליחות, שמגיעות לתפקידים בתעשייה, באקדמיה, בצה"ל.

רונית אשכנזי: התוכנית משולבת גם עם הפעילות של המדור לשוויון בין המינים, שהגברת שכטר תדבר עליה.

רונית אשכנזי: אנחנו מנסים לבדוק עמדות של תלמידים בתחילת הדרך, והתמונה היא קטסטרופלית מהבחינה שמעט מאוד בנות רואות את עצמן בוגרות מקצועות של התעשייה בעתיד.

רונית אשכנזי: בנות לא מכירות אפילו את מקצועות המדע והטכנולוגיה.

רונית אשכנזי: בנים, בלי להכיר, רואים שם את עתידם, ובנות לא רואות את עתידן שם.

רשף חן: במה מתבטא הדגש על הבנות בתוכנית הזאת?

רונית אשכנזי: הדגש מתבטא קודם כל ב-role models, כלומר נשים שעובדות בתעשייה, מצליחות בתעשייה, עובדות באקדמיה.

רונית אשכנזי: אנחנו משתדלים שאיש הקשר במפעל תהיה אישה.

רונית אשכנזי: דבר נוסף, בשינויי עמדות.

רונית אשכנזי: שאת אומרת, סדנאות בכל המקצועות לכיוון שינוי העמדות, והכרות גם עולם התעשייה היום, שהוא לא עולם של צווארון כחול שדורש שרירים, אלא עולם של תעשייה מתקדמת, שדורשת יותר למידה והבנה ופחות כוח פיזי.

רונית אשכנזי: בתחומים האלה לבנות יש בדיוק אותן יכולות כמו לבנים.

יעל רום: עשר שנים אחרי, יש לכם כבר דוח מעקב?

רונית אשכנזי: אין לנו דוח מעקב עדיין.

רונית אשכנזי: זה גם לא עשר שנים.

יעל רום: זה עשר שנים, הרי הייתי שם כשזה התחיל.

רונית אשכנזי: אני במשרד שבע שנים, הפעילות מתקיימת כחמש שנים ואין עדיין דוח מסודר.

רונית אשכנזי: אנחנו רואים מגמות מתוך בתי הספר, שמבקשים לחזור ולהצטרף לפרוייקט.

רונית אשכנזי: יש עלייה במספר הבנות שבוחרות מקצועות מדעיים טכנולוגיים, בייחוד אנחנו מדברים על מקצועות בחינוך הטכנולוגי.

רשף חן: נוכל לקבל נתונים שמראים את ההשתנות לאורך זמן?

רשף חן: אם ניקח את מקצועות הפיזיקה, מחשה ומתמטיקה חמש יחידות כמדד, ונראה כמה היו משנת 90' עד היום למשל.

רונית אשכנזי: במהלך השנה הזאת אנחנו מתכוונים לעסוק סקר ואז יהיו לנו נתונים.

רונית אשכנזי: נכון לעכשיו, עדיין אין לנו.

רשף חן: יש תוכניות שמכוונות רק לבנות?

רשף חן: שבהן מקדמים למשל לימוד בקבוצה של רק בנות?

רונית אשכנזי: יש במערכת תוכניות, אולי אנשים שמפעילים אותן יספרו עליהן.

רונית אשכנזי: אני רוצה לספר על עוד פרוייקט משמעותי שלנו.

רונית אשכנזי: אנחנו מאמינים שהחשיפה, ההכרות והפתיחות לעולם הזה תביא לזה, ולא צריך תוכניות נפרדות כדי לחשוף את הבנות.

רונית אשכנזי: אתה בא לעשות שוויון, אתה לא צריך עוד פעם לבודד.

רונית אשכנזי: תוכנית נוספת היא תוכנית לקידום תלמידים משלוש יחידות לארבע ומארבע לחמש.

רונית אשכנזי: זו תוכנית שנולדה בעבודת בוגרי הטכניון.

רונית אשכנזי: היא התחילה מפעילות שלהם בשלושה בתי ספר, והחלטנו להרחיב אותה לתוכנית מערכתית.

רונית אשכנזי: לכן, אנחנו מפעילים אותה עכשיו במשרד החינוך בשיתוף עם הג'וינט ועם תעשיות ההייטק.

רונית אשכנזי: התוכנית רואה לנגד עיניה את הבעיה בלימודי המתמטיקה.

רונית אשכנזי: ברגע שבת לומדת שלוש יחידות מתמטיקה, הדרך חסומה.

רונית אשכנזי: אנחנו יכולים לעשות הרבה דברים במדע וטכנולוגיה, אבל הדרך כמעט חסומה בפניה להמשיך באקדמיה או להמשיך בתעשייה בתחומים האלה.

רונית אשכנזי: אנחנו מכוונים את התלמידים – עם דגש על בנות, אנחנו דואים שבכל קבוצה כזאת יהיו לפחות 50% בנות - נותנים להם תמיכה לימודית וגם שינוי תדמית, כלומר שינוי יחס לנושא המתמטיקה, העלאת הביטחון העצמי, והעלאת האמונה ביכולתם להצליח במתמטיקה.

רונית אשכנזי: יש לנו קבוצות שמקדמות משלוש לארבע, ויש קבוצות שמקדמות מארבע לחמש.

רונית אשכנזי: התוכנית היא עדיים ברמה של פיילוט, אבל אנחנו מפעילים אותה בשלב זה ב-15 בתי ספר, ומתכוונים להרחיב אותה למערכת כולה.

רשף חן: תודה רבה.

רשף חן: גברת שכטר, בבקשה.

מרים שכטר: אתחיל מגן ילדים, למרות ששאלת על התיכון.

מרים שכטר: באופן כללי, החברה מכוונת לבחינות נפרד לבנם ובנות למרות שהם מתחנכים ביחד.

מרים שכטר: יש צעצועים שונים לילדים וצעצועים שונים לילדות.

מרים שכטר: אם תסתכלו בחנויות על אריזות, על איזה יש צילומים של בנים ואיזה של בנות, כל מה שיש על האריזה בן – זה משחקי חשיבה, בניה, הבנה, כל מה שדורש שכל והבנה על זה מצויר בנים.

מרים שכטר: אנשים לא מודעים יקנו את זה רק לבנים.

מרים שכטר: גם בגן הילדים, אנחנו עובדים כבר כמה שנים ואלפי גננות הוכשרו להיות מודעות לנושא, לשנות את פני הגן, ולשנות את הסביבה של הגן, חצר הגן, פינות העבודה, להתייחס לנושאים של מדע וטכנולוגיה.

מרים שכטר: עבדנו עם הקדם-יסודי בנושא המיוחד של מדע וטכנולוגיה, לקידום, מודעות ותשומת לב.

מרים שכטר: אנחנו יכולים לראות היום בהרבה מאוד גנים שינוי מאוד גדול.

מרים שכטר: יש עדיין גנים שנוהגים אחרת, כי זה תהליך מתפתח, אבל ברמה העקרונית ובגדול יש תמורות מאוד גדולות.

מרים שכטר: אנחנו יכולים לראות את החינוך הקדם-יסודי כבסיס חשוב שקורים שם שינויים משמעותיים.

מרים שכטר: מבחינת בית-הספר - נעבור עכשיו לתיכון – נעשו כמה פעולות ממוקדות.

מרים שכטר: ראינו שבארבע יחידות, חמש יחידות ושלוש יחידות – תמיד הבנות מצטיינות, כלומר בתוצאות של בגרות.

מרים שכטר: השאלה היא למה, איפה הפרדוקס.

מרים שכטר: מסתבר שרק המצטיינות נשארות בחמש יחידות, ואם היא לא מצטיינת, מיד דואגים - ואני כאן מכלילה את כולם: החברים, המשפחה, המורים, רכזי מגמה – להגיד בשביל מה את צריכה חמש יחידות, תרדי לארבע, ואז היא מצטיינת בארבע.

מרים שכטר: אם היא לא מצטיינת בארבע, מיד מכוונים אותה לשלוש.

מרים שכטר: החל מהייעוץ וכלה במשפחה, יש את המגמה להקל על הבנות.

מרים שכטר: כימייה וביולוגיה הם מקצועות שהבנות יותר משתלבות במגמה בתיכון, אחר כך, שוב יש דברים אחרים.

מרים שכטר: אלה המקצועות היותר רכים מבחינת בנות.

מרים שכטר: כמעט שנתיים, יחד עם יעל רום וביוזמתה, ערכנו כעשרה ימי עיון בכל רחבי הארץ, צמוד לאוניברסיטאות ומכללות.

מרים שכטר: נתנו לימים האלה יוקרה מאוד גדולה, והוזמנו לשם מורים למתמטיקה ומדעים מדויקים, רכזי מקצוע, מנהלים.

מרים שכטר: בימי העיון האלה חשפנו את המודעות הנמוכה ואת הביטחון המוחלט שבנים יודעים יותר טוב מתמטיקה.

מרים שכטר: עומדות שם מורות למתמטיקה, רכזות מקצוע מכובדות ואומרות: "אבל מה אתן רוצות, בנים באמת יודעים יותר טוב".

מרים שכטר: יש צורך בחינוך מאוד עמוק ומחייב את כל המערכת.

מרים שכטר: בד בבד עם הימים האלה, שנמשיך ונערוך, עומדת לצאת חוברת הדרכה למורות ומורים, שמדברת על צורות שונות של הוראה שמותאמות לבנים ולבנות.

מרים שכטר: יש היום מחקרים שבפרוש מראים שבנות לומדות יותר טוב בקבוצות קטנות, בנות לומדות יותר טוב בנפרד מבנים, הן לומדות יותר טוב כשהם מבינות את המשמעות, ולא שכותבים נוסחה והן זוכרות.

מרים שכטר: יש היום ידע מצטבר רחב מאוד, איך בנות לומדות יותר טוב.

מרים שכטר: בנוסף למודעות הגבוהה, ובנוסף להכשרת הלבבות ולשינוי העמדות, יש לתת גם כלים לשינוי בהוראה, וגם על כך אנחנו נותנים את הדעת במשרד.

ארזה צ'רצ'מן: יש שינוי בגודל הכיתות?

מרים שכטר: כגודל הכיתות לדעתי לא קשור לבנים ובנות, זה קשור שבאופן כללי היה רצוי שיהיו כיתות יותר קטנות.

מרים שכטר: יש בית ספר במבואות עירון, עשה את ההפרדה בין בנים לבנות.

מרים שכטר: יש את בתי הספר של הממלכתי דתי, שבמפרידים.

מרים שכטר: נכון שיותר קל לבנות להגיע למקצועות המדעים במקומות האלה, אבל אני לא רואה בזה את סוף הדרך, כי לראיה הבנות שמסיימות בממלכתי דתי, לא כולן הולכות לתעשייה.

רשף חן: אבל בכל זאת יש כאן שאלה.

רשף חן: זה טסט קייס מאוד מעניין.

רשף חן: כי מצד אחד זו חברה שלא בדיוק פורצת דרך בכל מה שקשור - - -

מרים שכטר: היא פורצת דרך בדרכה.

רשף חן: במובן הזה של יחסי גברים נשים.

ארזה צ'רצ'מן: יש הרבה בנות דתיות בטכניון.

רשף חן: אז אולי אני טועה בנושא הזה.

רשף חן: השאלה היא אם באמת כאשר הפרידו בין בנים ובנות בכיתות, התקבלה תוצאה מובהקת, שמראה שמשמעותית יותר בנות מגיעות לזה?

מרים שכטר: בפרוש כן, אבל יחד עם זה זאת לא האפשרות היחידה לקדם בנות, ויש דרכים שהוכחו כלא פחות אפקטיביות.

מרים שכטר: לדוגמה, מחקר קטן שנערך על תוכנת מחשב ללימוד מטלה מתמטית.

מרים שכטר: תוכנת המחשב הייתה ששודדי ים מחפשים את המטמון.

מרים שכטר: למטלה הזאת לא התחברו הבנות, הן לא הבינו את המטלה ולא ידעו לעשות את המתמטיקה.

מרים שכטר: התוצאה הייתה שהבנים יודעים,יכולים ועושים, והבנות לא.

מרים שכטר: לקחו את אותה מטלה מתמטית, ולקחו אלמנטים ניטרליים, דובוני דבש מחפשים דבש.

מרים שכטר: ראה זה פלא, הבנות התעניינו במטלה המתמטית, הגיעו להישגים גבוהים, ועשו אותה יותר טוב מאשר הבנים, ואף אחת מהבנות לא עזבה את המחשב.

מרים שכטר: כלומר, במינימום משאבים, רק שינוי תפיסה, מגיעים לבנות.

מרים שכטר: אין צורך להשתמש במשאבים מאוד גדולים.

מרים שכטר: חלוקת כיתות, היום במצב הכלכלי שלנו זו כמעט אופוריה.

מרים שכטר: רק המודעות, ההבנה, שינוי בסוג השאלות וברמת השאלות מספיקים.

מרים שכטר: בדוח סטריאוטיפים ששרת החינוך מינתה את הוועדה לערוך, בדקנו ספרי לימוד.

מרים שכטר: בכל ספר הפיזיקה מופיעות רק שתי דמויות נשים.

מרים שכטר: אחת סוחבת סלים ואחת סוחבת תינוק.

מרים שכטר: כל השאר זה דמויות של גברים.

מרים שכטר: בספר מתמטיקה יש ארבע שאלות על נשים, שאחת מהן שאמא קנתה מצרכים להכין עוגה, והשאלה השניה זה משקלן של שלוש נשים הוא כך וכך – כאן המקום לערוך את השינוי.

מרים שכטר: רוב השאלות הן ששני צינורות ממלאים בריכה, רכבת נסעה, וכל המתמטיקה שכולנו למדנו.

מרים שכטר: כלומר, אם נשנה את התפיסה בספרי הלימוד, בדרכי ההוראה ובמודעות, אני מאמינה שנגיע להישגים מאוד טובים.

רשף חן: מה עושים אופרטיבית כדי להגיע לזה?

מרים שכטר: עכשיו מוציאים את החוברת ונפיץ אותה בכל בתי הספר לרכזי המתמטיקה.

רשף חן: מתי זה עכשיו?

מרים שכטר: קיימת כמעט הטיוטה הסופית.

מרים שכטר: ב-10 לחודש אנחנו יושבים עם מי שכותבת את הספר, היא משתמשת שם במחקרים, מאמרים וגם בדוגמאות.

מרים שכטר: נמשיך עם ימי העיון כדי להמשיך להעלות את המודעות של המורים, הרכזים וכל האנשים הפועלים.

מרים שכטר: בספרי הלימוד, בצורה תהליכית אבל מאוד עקבית, אנחנו מייצרים את השינוי, על מנת שהספרים לא ייראו כמו שהם נראים.

רשף חן: אנחנו מזמינים עותק של החוברת לוועדה, כשהיא תצא לאור.

מרים שכטר: בסדר גמור.

מרים שכטר: תוכנית נוספת, שיש לה תרומה נכבדה מאוד לבחירת יחידות לימוד ומגמות אצל בנות, והיא נערות מובילות שינוי.

מרים שכטר: זו תוכנית בשיתוף שדולת הנשים במשרד החינוך, היא נקראת נמ"ש.

מרים שכטר: זאת תוכנית שמתקבלת באהדה גדולה במערכת החינוך, והבסיס של התוכנית זה להעלות את המודעות לבעיה לנערות, להביא אותן למודעות של החשיבות בבחירת יחידות לימוד במתמטיקה ומדעים, כדי להתקדם ולהגיע למקצועות שהם גם רווחיים וגם בעלי מעמד חברתי, לראות את הצבא כפלטפורמה התקדמות ולא כמשהו שצריך לעבור אותו להישאר בחיים.

מרים שכטר: לתוכנית יש הדים חיוביים, היא מדהימה - - -

רשף חן: איך זה עובד אופרטיבית?

מרים שכטר: לכל 20 תלמידות יש מנחה, והמנחות הן בדרך כלל נשים צעירות - - -

רשף חן: מה זאת אומרת 20 תלמידות, אוספים אותן מבין הכיתות?

מרים שכטר: יש שלוש אפשרויות.

מרים שכטר: האחת, שנכנסים לשכבת גיל של כיתות י' או י"א.

מרים שכטר: אגב בהמלצתך, יעל רום, התחלנו גם בט' – זה חשוב שתדעי שאת צריכה להגיד, ובסוף זה קורה.

יעל רום: מרגע שאני מתחילה לשגע את האנשים עד שנספג במערכת כדבר תקני, זה לוקח 10 שנים.

מרים שכטר: עובדים עם כל שכבת הגיל, נכנסים בשעות הלימודים, כל כיתה מתפצלת לשניים.

מרים שכטר: לבנים יש מנחֶה, לבנות מנחָה.

מרים שכטר: הם מקבלים עשרה מפגשים, כשהם מדברים על הסוגיות של פרסומות, של קבלת החלטות, של בחירת יחידות לימוד, של קריירה, של צבא.

כרמלה דקל: גם הבנים מקבלים את ההנחיה?

מרים שכטר: הבנים מקבלים גם עשרה מפגשים, אבל אתם מדברים על גבריות שהיא אחרת, על המצ'ואיזם שלהם - - -

רשף חן: מפגשים נפרדים לבנים ובנות.

מרים שכטר: כן.

מרים שכטר: יש את הדגם האחר, שהוא מחויבות אישית שמקיימים בכיתות י'.

מרים שכטר: שם זה 20 מפגשים, שעשרה מהם זה המפגשים שדברתי עליהם, ועשרה נוספים זה המחויבות החברתית, שהם עושים בקהילה.

מרים שכטר: כאן יש גם דוגמאות נפלאות, הראש הגדול של הבנות, המובילות שלהן.

מרים שכטר: כאן יש להן הזדמנות מיידית.

מרים שכטר: הדגם השלישי שמוציאים את זה לבחירה לבנות שכבה, ומכל שכבת הגיל אם בוחרות 40 בנות אז זה שתי קבוצות, 60 בנות שלוש קבוצות.

מרים שכטר: אם יש בנים – יש מצבים שגם בנים בוחרים ורוצים להיות – זה מקבל פנים שונים ומרתקים.

מרים שכטר: כל הנושא של לבחור מתמטיקה, פיזיקה, כפלטפורמה להתקדמות בהמשך החיים, זה נושא שמעוגן מאוד בתוכנית.

אתי לבני: כמה תלמידים עברו את התוכנית הזאת?

מרים שכטר: בשנה שעברה עברו כ-3,000 תלמידים את התוכנית, 2,000 תלמידות ו-1,000 תלמידים.

אתי לבני: בכמה בתי ספר?

מרים שכטר: בשנה שעברה 32, והשנה כמעט 40, כי נכנסנו השנה גם למגזר הערבי.

מרים שכטר: כ-12 בתי ספר ערביים יהיו השנה.

אתי לבני: מה מונע שזה יהיה כלל ארצי, התקציב?

מרים שכטר: כסף.

אתי לבני: ראיתי את ההצגה של התוכנית הזאת בכנסת, וזה מרשים ביותר.

אתי לבני: זה חשוב ביותר.

אתי לבני: אם היינו יכולים לגרום לכך שלא 32 בתי ספר - זה מעט מאוד - אלא כולם, אני חושבת שעשינו דרך - - -

יעל רום: הם צריכים עוד להוכיח שדרכי האיתור של הבנות, משום שבחלק מהמקרים זה בא פעילות חברתית, הרמה של הבנות שנכנסות אין להן בכלל פרופיל לא של חמש וגם לא של ארבע.

יעל רום: עבדתי בכל מיני אוכלוסיות.

יעל רום: צריך ללכת בשיטה של תפוס כפי שיכולתך.

יעל רום: ללבות ציפיות בשכבה שלא תגיע, אני עם ילדים ואנשים צעירים לא מעזה.

יעל רום: מי שבנו את התוכנית התייעצו אתי בזמנו, והראיתי להם איפה זה עלול להכשיל.

יעל רום: גם בקרב בנות שלא הולכות לחמש יחידות מתמטיקה, ניתן בהחלט למצוא בנות שעל ידי העצמה חברתית אישית, הן יכולות להיהפך למנהיגות בשכבה שלהן.

יעל רום: אם הולכים על זה, אז כל עבודה שנעשית היא מבורכת וכדאי להמשיך.

יעל רום: אי אפשר לרתום את זה לשדרוג של חמש יחידות מתמטיקה ופיזיקה.

יעל רום: שם צריכים אלמנטים אחרים.

יעל רום: החברות שלי לא מבינות את זה לצערי.

רשף חן: את אומרת שיש הבדל בין נמ"ש לבין קידום טכנולוגי, אין בכך חפיפה.

יעל רום: בין נמ"ש לבין תכנון קריירה במקצועות עתירי מתמטיקה פיזיקה.

יעל רום: הם רצו לתפוס את הכל, הן מאוד חרוצות ומאוד דבקות במשימה, והם ערבבו את שני הדברים.

יעל רום: זה קשה.

יעל רום: אם יעשו מודל אל"ף ומודל בי"ת, אז שייכנסו לזה, מפני שהאלמנטים של ייעוץ חינוכי הם מצוינים, האלמנטים של העצמה הם טובים.

יעל רום: אבל הבנות שבאות הן במגוון כל כך רחב של תכונות אישיות, שאני פוחדת עבור אלה שייצאו מאוד מתוסכלות מהעניין.

רשף חן: מה זאת אומרת?

יעל רום: זאת אומרת שאם שמים את הדגש על מתמטיקה פיזיקה, נכנסים לבית ספר פרובינציאלי, שאין שם אף אחד בארבע וחמש מתמטיקה – רק גורמים נזק.

רשף חן: זאת אומרת היא תצא מתוסכלת, משום שאין לה את היכולות להתמודד עם חמש יחידות מתמטיקה, ואומרים לה שזאת הדרך לנצח.

יעל רום: לכן בקשתי קודם כל לעבור לט', משום שבט' יש הרבה מאוד עבודה של איתור יכולות, אז הם אולי לא יבלבלו אותן יותר מידיי.

יעל רום: הקשוי הוא כשיצטרכו למדוד הישגים, ובלי זה הם לא יכולים לעבור להיקף ממלכתי.

יעל רום: יצטרכו להוכיח בעין שהתרומה שלהם היא זאת שהוליכה לשינוי.

יעל רום: בבית הספר של מבואות עירון, הם עשו שיעורים בקבוצות של עשר, אז לך דע אם ההצלחה היא בגלל זה שהקבוצות היו של עשר או ההצלחה היא בגלל משהו אחר.

יעל רום: צריכים מאוד להיזהר.

יעל רום: אישית, 43% משנתון של תלמידי תיכון יכולים ללמוד חמש יחידות מתמטיקה, וחמש פיזיקה.

יעל רום: זה בדוק, יש על זה דוחות מעקב שלי הרבה שנים.

יעל רום: היום לומדים פחות מ-20%, בקרב בנות רק 13%.

יעל רום: אז אני אומרת בואו נתחיל.

רונית אשכנזי: זה הפרוייקט שאנחנו עושים בדיוק.

רונית אשכנזי: הוא מאוד ממוקד, זה תלמידים שאותרו כיכולים.

יוסי ון זוהרן: לימדתי פיזיקה בחטיבת ביניים בהתנדבות.

יוסי ון זוהרן: גיליתי שם -לדעתי זו הבעיה – שמפלים בין בנות לבנים.

יוסי ון זוהרן: בנות יותר טובות בשפות, מתמטיקה זו שפה.

יוסי ון זוהרן: פיזיקה זה היישום הראשון של שפת המתמטיקה.

יוסי ון זוהרן: לבנים והבנות זה מאוד קשה, בנים תופסים את זה יותר מהר.

יוסי ון זוהרן: בבית הספר שהייתי בו, הייתה לי כיתה מעורבת, נתנו לבנים להוביל בכיתה.

יוסי ון זוהרן: אז באיזשהו שלב הפרדתי בין הבנות לבנים.

יוסי ון זוהרן: הבנות למדו בדרך שלהן וסגרו את הפער.

יוסי ון זוהרן: הבעיה, לדעתי היא מחסור של מורים טובים בפיזיקה ומתמטיקה.

יוסי ון זוהרן: זו הבעיה.

יוסי ון זוהרן: דבר שני, חשוב להפריד בין בנות לבנים בלימוד פיזיקה, כימיה ומתמטיקה.

יוסי ון זוהרן: ההפרדה תגרום לתוצאות הרבה יותר טובות.

יעל רום: ואחר כך, מה יקרה במקום העבודה?

יוסי ון זוהרן: פשוט יש תקופה קצרה של מעבר, שזה משבר.

יוסי ון זוהרן: יש לתת תמיכה כדי לעבור את המשבר הזה.

יוסי ון זוהרן: רוב הבנות עוזבות, יש לתת גיבוי שם.

יוסי ון זוהרן: אם ייתנו גיבוי יהיו הרבה יותר בנות.

יוסי ון זוהרן: תראי את התוצאות, רואים את זה.

יוסי ון זוהרן: כימיה, אין כמעט מתמטיקה בתיכון, בביולוגיה אין מתמטיקה, בפיזיקה יש בריחה מוחלטת של בנות - כי הן צריכות יותר עזרה שם.

רונית אשכנזי: אתה כבר מראש מנציח את הדעות הקדומות.

רונית אשכנזי: מראש אתה אומר שהן סוג ב'.

יוסי ון זוהרן: המערכת מכילה סטריאוטיפים שגורמים לכך שהילדים בסופו של דבר לא מקבלים את העזרה הנחוצה להצליח.

יוסי ון זוהרן: מה שחשוב, זה לראות שיש שוויון במערכת.

יוסי ון זוהרן: אתם נכשלתם.

רונית אשכנזי: בסדר, אנחנו יכולים לתקן את הדברים האלה במתם תמיכה משולבת.

רונית אשכנזי: יש גם הרבה בנים שאתם נתקלנו בעניין הזה, ואשפר לתקן את זה.

רונית אשכנזי: אבל אני לא חושבת שצריך מראש לעשות מתמטיקה לבנות, גם לא פיזיקה לבנות.

רונית אשכנזי: זה לא נראה לי הכיוון.

רשף חן: זאת השאלה שצריך לחשוב עליה.

רשף חן: יש שתי אפשרויות.

רשף חן: אפשרות אחת, שכל העסק הזה הוא תוצאה של משהו חברתי שאם נתקן אותו מרמת הגן, כשנגיע לתיכון כבר לא יהיה שום הבדל.

רשף חן: אפשרות אחרת, שבין אם זה חברתי ובין אם זה לא חברתי, זה לא משהו שאנחנו יכולים לתקן ברמת ההכנה, אלא צריך לתקן אותו כשמגיעים לנקודה הזאת בכיתה ט'.

רשף חן: אז יכול להיות שלכל הפחות צריך קבוצות קטנות של בנות, שמקבלות גם את ה-benefit של קבוצה קטנה וגם את ה-benefit של אין את התחרותיות.

רשף חן: קראתי מחקרים שמדברים על אלמנט התחרותיות – זה יכול גם חברתי ויכול להיות שזה מעבר לזה – שגורם לזה שבנים הם מאוד אסרטיביים, ובנות יושבות בשקט מאחורה, וזו אחת הבעיות.

רונית אשכנזי: אז גם במקום העבודה אחר כך הן לא יתחרו על תפקידי ניהול.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: בוקר טוב.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חבר הכנסת רשף חן שביקש להעלות את הסוגיה הזאת, וקבלנו החלטה משותפת שאנחנו רוצים להיכנס לסוגיה הזאת לעומק, ואנחנו רוצים לבחון את זה מתקופת הגן – אנחנו מאמינים שמשם זה מתחיל ברמת החינוך.

גילה גמליאל: אחר כך במערכת החינוך בבתי הספר, ואחר יש לזה השלכות גם בצבא, וזה מקבל ביטוי גם בלימודים אקדמיים ובפונקציות בחוץ.

גילה גמליאל: היום נרצה להתמקד יותר בעניין של משרד החינוך עד סוף י"ב, ונקיים גם ישיבות המשך, ששתפרשנה על מה שקורה בצבא, ומה שקורה במוסדות האקדמיים.

גילה גמליאל: בסיור עשיתי ביוהל"ן ראינו שישנם הרבה מקצועות בצה"ל שפתוחים לנשים, אבל הם לא מאוישים מהסיבה שנשים לא למדו את המקצועות האלה, ולצבא לא משתלם כלכלית לבצע את ההכשרה.

גילה גמליאל: אז הרבה מקצועות סגורים בפני נשים משיקולים אובייקטיביים מצד הצבא.

גילה גמליאל: מצד שני, עדיין מכשירים בכל זאת אנשים לתחומים טכנולוגיים, ואז בקשתי שיבדקו לנו -ואת זה אני מקווה שנקבל לישיבה הבא - זה האם מספר הנשים הוא חלק ניכר מאותן הכשרות.

גילה גמליאל: היום אנחנו רוצים לבחון את הנתונים לגבי המקצועות של פיזיקה, מדעי המחשב.

גילה גמליאל: אני חשובת שאלה במיוחד המקצועות שצריך לבחון, גם בפן המחקרי, למה נשים לא לוקחות בהם חלק.

גילה גמליאל: אם אנחנו רואים את שאר המקצועות כמו ביולוגיה, כימיה, ואני חושבת שגם יותר ויותר במתמטיקה יש הצלחה טובה.

גילה גמליאל: יש לבחון למה דווקא במקצועות האלה יש את הפערים האלה.

גילה גמליאל: אני מאוד מבקשת שהיום בישיבה נתמקד במערכת החינוך, עד סוף כיתה י"ב, ונבחן את הנושא הזה.

יעל רום: בנות לא הולכות לפיזיקה, ואתה אומר בגלל המתמטיקה.

יעל רום: אני עשיתי מספיק עבודות, ואני אומרת שנשים בדרך כלל יותר זהירות בבחירות.

יעל רום: הן לא תבחרנה פיזיקה, אלא אם הן תהיינה משוכנעות שזה יוביל אותן לסלול קריירה שמעניין אותן.

יעל רום: אם מכון הדסה אומר שבעשר ההעדפות הראשונות אצל נשים הנדסה לא נכנס כאחד מעשר, ואצל הבנים בגיל כיתה ט', מתוך עשרה דברים הם הזכירו הנדסה ארבע פעמים.

יעל רום: זאת לא המתמטיקה, זו תוחלת התעסוקתית העתידית.

יעל רום: אם הן תקבלנה קודם כל את זה, הן גם תעשינה את מקצועות אלה.

יעל רום: יש לי התנסות בדבר הזה, אציג את זה כשיגיע הזמן.

אתי לבני: בכל אופן יש 50% במתמטיקה, של ארבע יחידות ויותר.

יעל רום: בחמש יחידות זה רק 13%.

יוסי ון זוהרן: בחטיבת ביניים זה ציונים גבוהים, אין להם ראש לקריירה, לימדתי אותם, אני יודע.

יוסי ון זוהרן: הם רוצים מקצועות ייתנו להם מעמד טוב וציונים טובים.

יוסי ון זוהרן: יש ממש משבר בכיתות ט' וי'.

יוסי ון זוהרן: ביסודי בנות ובנים הם באותה רמה של מתמטיקה.

יוסי ון זוהרן: המשבר הוא בחטיבת הביניים.

יעל הוכשטדט: אומרים שמתמטיקה ארבע יחידות לא מוביל לכלום, אותו דבר אנגלית בשלוש יחידות לא מוביל לרישום לאוניברסיטה היום.

יעל הוכשטדט: צריכה להיות הכוונה של היועצת ושל המורים שאומרים להם שהמסלול הזה שלך שלוש יחידות לא מוביל למה שאתם חושבים, ואותו דבר עם ארבע יחידות.

יעל הוכשטדט: אני חושבת שזה לא נעשה בבתי הספר.

יעל הוכשטדט: אני לא בקיאה מספיק, אבל יש לי הרגשה שפה זה מתפספס.

יעל הוכשטדט: לא אומרים לילד או לילדה - - -

שירלי קרני: אני חושבת שלילד אומרים, וכנראה לילדה לא, וזו חלק מהבעיה.

ארזה צ'רצ'מן: אני חושבת שאחד הדברים שצריך לעשות זה גם להסתכל על תוכנית הלימודים בפיזיקה.

ארזה צ'רצ'מן: מפני שאנחנו כל הזמן מדברים על האשמת הקורבן, שזה הבנות.

ארזה צ'רצ'מן: אולי משהו לא בסדר עם תוכנית הלימודים בפיזיקה.

ארזה צ'רצ'מן: היא לא מעניינת הרבה בנים גם.

יעל רום: אין בכלל מורים לפיזיקה.

גילה גמליאל: דברתי גם עם השרה, ואני חושבת שהיא חושבת כמוני בעניין הזה.

גילה גמליאל: צריך לשנות את העניין של משכורות למורים.

גילה גמליאל: לא יכול להיות שמורה לספורט – עם כל הכבוד, ויש לי הרבה כבוד לספורט – ומורה לפיזיקה, שלפעמים מידת ההכשרה היא שונה לחלוטין או מתמטיקה, והמקצועות האלה יקבלו את אותו שכר.

גילה גמליאל: הפרמטרים למה הוא תואר זה תואר אקדמי.

מרינה סולודקין: זה ארגוני המורים, זה חלק מהבעיה שלנו.

גילה גמליאל: אני סיימתי חמש יחידות פיזיקה, ואני אומרת לכם שלא סבלתי את השיעורים שהיה מורה שלא יודע ללמד - ומערכת החינוך יודעת את זה – החליפו לנו כל פעם מורה, כי לא מצאו מורה שיוכל ללמד אותנו פיזיקה.

גילה גמליאל: אז אנחנו למדנו לבד.

גילה גמליאל: אם הלכתי ללמוד פילוסופיה בסוף.

גילה גמליאל: זה בגלל שפיזיקה היה מקצוע שממש לא עניין אותנו בבית הספר.

גילה גמליאל: שאת דוגמה שיכולה להמחיש את הבעייתיות, והשאל היא מה עושים.

גילה גמליאל: מר שמעון דוד, בבקשה.

שמעון דוד: היום אני נמצא פה כנציג התמ"ת, אבל למעשה אני שייך למכון המשלתי להכשרה טכנולוגית, מה"ט, שאחראי על הכשרת טכנאים והנדסאים במדינת ישראל.

שמעון דוד: אני מרגיש טוב בחדר, כי אנחנו עובדים עם הרבה מהיושבים פה בשיתוף פעולה.

שמעון דוד: מרים שכטר ממשרד החינוך, הנציגים מהצבא, נציגים מהמכללות, יעל רום.

שמעון דוד: בסך הכל, בשנים האחרונות אנחנו עושים פעולות שנועדו לסייע ליותר ויותר נשים להשתלב בחינוך הטכנולוגי.

שמעון דוד: בקצרה אציג כמה נתונים מהפרוייקטים.

שמעון דוד: אנחנו מדברים על מערכת שמכשירה טכנאים והנדסאים במדינת ישראל.

שמעון דוד: אפשר לראות פה מספרים מוחלטים של תלמידים במערכת הזאת.

שמעון דוד: הייתה קפיצה אדירה מ-17,000 בתשנ"ז ל-30,000 סטודנטים שלומדים במערכת הזאת.

שמעון דוד: הדבר שיותר מעניין זה אנשים בתוך המערכת.

שמעון דוד: הדברים האלה מתפצלים בצורה שונה.

שמעון דוד: אם אנחנו בודקים מה קורה בהנדסאים, אנחנו רואים ששם אחוז הנשים גדול יותר, במספרים מוחלטים.

שמעון דוד: מבחינת המגמות הגדולות בתוך המערכת, המערכת הגדול ביותר בשנים האחרונות זה תעשייה וניהול.

שמעון דוד: בשנתיים האחרונות יש ירידה משמעותית באלקטרוניקה.

שמעון דוד: באלקטרוניקה המצב הוא בכי רע.

שמעון דוד: מתוך המערכת, 75% מהסטודנטים לומדים במגמות המוצגות בשקף שלפניכם.

שמעון דוד: נבחן את הפרוייקטים המיוחדים, שאנחנו עושים בנושא של קידום נשים, בקצרה.

רשף חן: באיזה גילאים זה?

שמעון דוד: אנחנו מדברים על אחרי תיכון ואחרי צבא.

שמעון דוד: לגבי פרוייקט רקיע, אנחנו מדברים על פרוייקט מאוד יפה, השנה התחיל המחזור השלישי של הפרוייקט הזה.

שמעון דוד: מדובר רק בבנות, בוגרות המסלול העיוני, שמקבלות דחיית שירות צבאי לצורך לימודים.

שמעון דוד: מדובר במגמות שאין שם בנות.

שמעון דוד: מדובר על מכונות, אלקטרוניקה, חשמל.

שמעון דוד: אנחנו מדברים על מחזור ראשון, שהתחלנו עם כ-120 בנות.

שמעון דוד: 80 מתוכן כבר סיימו, והן היום חיילות.

שמעון דוד: המחזור הראשון כולו הגיע לחיל האוויר.

שמעון דוד: המחזור השני אמור להתגייס במאי הקרוב, והמחזור השלישי שהתחיל באוקטובר האחרון, התחיל כבר עם כ-230 בנות.

שמעון דוד: אין, עד כמה שאני יודע, בשום מקום במערב, כיתות – אני לא מדבר על מגזר חרדי – רק של בנות במגמות האלה.

שמעון דוד: אנחנו מדברים פה על פריצת דרך המשמעותית מאוד.

שמעון דוד: כל הבנות באות מהמסלול העיוני, לא מהמסלול הטכנולוגי, ופה אנחנו עושים שינוי מבחינת התפיסה.

שמעון דוד: ישבתי עם לא מעט נציגים מהטכניון וממקומות אחרים, והם אמרו, אם הבנות כל כך מוכשרות, למה שהן לא תלכנה ישר להנדסה, למה הן צריכות ללכת ללמוד הנדסאים.

שמעון דוד: אני אומר, 95% מהבנות האלה לעולם לא היו פונות להנדסה.

שמעון דוד: עצם החשיפה, עצם המפגש עם המסלול המקוצר הזה, מגלה להן עולם שהן לא חשבו עליו, לא נחשפו אליו.

שמעון דוד: זה עושה להן שינוי, הן מצטיינות, ואז הן בוחנות את האפשרות הזאת.

שמעון דוד: עם הנתונים שהיו להן, גם אם הן היו יכולות להיכנס להנדסה, הן לא היו מגיעות לשם.

שמעון דוד: האופציה של מסלול קצר ומרוכז, ארבעה סימסטרים רצופים, והיכולת להצטיין במערכת כזאת פותחת להן דלת לכיוון שהן לא חשבו.

שמעון דוד: אנחנו מדברים כאן על רווח של הון אנושי מאוד משמעותי, שמצליחים לעשות דרך הפרוייקט הזה, ובשיתוף עם הצבא.

שמעון דוד: ההחלטה לגבי המחזור האחרון שעומד לסיים, שלחמש בנות מתוך המחזור הזה, הצבא מאפשר המשך דחיית שירות צבאי, ללכת ללמוד הלאה להנדסה, והן תתגייסנה כמהנדסות.

שמעון דוד: אני חושב שאנחנו יכולים לברך, ונקווה שהמספרים האלה ילכו ויגדלו.

שמעון דוד: בקשתי מהמכללות שיתנו לי לצורך הדיון עם הצבא את מספר הבנות שההישגים הלימודיים שלהם מעל 90.

שמעון דוד: מתוך 130 שכרגע לומדות במחזור האחרון שאמור עכשיו להתגייס, קבלתי למעלה מ-25 בנות.

שמעון דוד: 25 בנות עם הישגים לימודיים – ואני מדבר על מבחנים חיצוניים ופנימיים – עם ממוצע מעל 90.

שמעון דוד: הבנות האלה לומדות ברצף ארבעה סימסטרים רצופים, כמעט 40 שעות בשבוע.

שמעון דוד: אני חושב שזה פרוייקט מבורך.

יעל רום: רק תוסיף, שהבנות המגיעות הן בשלוש יחידות מתמטיקה.

יעל רום: הייתי בכמה מפגשים, וזה מוכיח את מה שהוא אמר קודם.

יעל רום: זו הזדמנות שניה לבוגרות שלוש יחידות מתמטיקה לשדרג את הרמה עם פרקי מכונות ועם התפיסה של פיזיקה, והן עוברות את השינוי.

רשף חן: הן עושות גם השלמת בגרות?

יעל רום: עם בגרות הומנית ושלוש יחידות מתמטיקה.

שמעון דוד: דרך המשרד שהיום אני שייך, משרד התמ"ת, דרך ארגון בוגרי הטכניון, יצר אופציה לפרוייקט שקראנו לו "משלוש לחמש".

שמעון דוד: כיום גם במערכת החינוך מקדמים את הפרוייקט הזה.

שמעון דוד: לבנות, מעבר לכל העומס בלימודים, איפשרנו לאלה שיש שלוש להגיע לארבע, ולאלה שיש ארבע להגיע לחמש.

שמעון דוד: גם כאן ההישגים היו מדהימים.

שמעון דוד: בנות שיפרו את ההישגים שלהם במתמטיקה בבגרות, כאשר אני מדבר על ציונים שהיו בדרך כלל 85 ומעלה, אצל כל הבנות.

שמעון דוד: ראיינו את הבנות האלה אחרי הבחינות, ושאלנו איך זה קרה.

שמעון דוד: התשובה הייתה שבתיכון לימדו מתמטיקה, ופה – במסגרת הפרוייקט "משלוש לחמש" – לימדו לחשוב מתמטיקה.

שמעון דוד: זה היה כל ההבדל, וזה נתן את התוצאה.

שמעון דוד: הפרוייקט הזה כנראה השנה לא יהיה, כי חסרים לנו 100,000 שקל.

גילה גמליאל: אני נאלצת להפסיק את הפרזנטציה, כי חברת הכנסת סולודקין צריכה לצאת, ואני רוצה לאפשר לה לדבר קודם.

מרינה סולודקין: בשבילי, בכמה היבטים, זה כמו רכבת לעבר.

מרינה סולודקין: בברית המועצות בשנות ה-70 וה-80 לא ידענו את הבעיה שבנות לא הולכות ללמוד הנדסה, פיזיקה, מתמטיקה.

מרינה סולודקין: היו 50% שהלכו לאוניברסיטאות וטכניונים.

מרינה סולודקין: אני עכשיו חושבת איך זה קרה.

מרינה סולודקין: לא ידענו שם שבעולם זה דבר אחר.

מרינה סולודקין: קודם כל, אנחנו צריכים לחשוב מה לא עבד כאן, שאין שוויון בתחום הזה.

מרינה סולודקין: למה כולם נכנסים לבית ספר, ואחר כך בנות הן שלוש יחידות במתמטיקה, לא יודעות בכלל כימיה.

מרינה סולודקין: בשבילי, אם היה הלם תרבותי, זה חלק מההלם הזה.

מרינה סולודקין: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על כמה דברים בכנסת.

מרינה סולודקין: הנהגת ארגוני המורים.

מרים שכטר: זה מה שהשרה אמרה מיד עם כניסתה לתפקיד, על כל כך הרבה מורות יש שני גברים.

מרינה סולודקין: גם זה, וגם אני חושבת על מקצועיות.

מרינה סולודקין: כל הזמן אני שומעת שאפילו בתרבות גופנית זה לא עובד כראוי.

מרינה סולודקין: אמרתי מהתחלה, שאנשים שיכולים להשבית את מערכת החינוך ב-1 בספטמבר כל שנה הם לא מורים, במושגים שלי.

מרינה סולודקין: זו דמוקרטיה, וארגוני מורים זה אנשים נבחרים, אבל אולי למסור למורים שכדאי שבראש המערכת יעמדו אנשים שבאים ממקצועות המתמטיקה, פיזיקה.

מרינה סולודקין: גם זה חשוב מאוד, כי אלה ערכים במערכת.

מרינה סולודקין: דבר שני זה ערכים בחברה.

מרינה סולודקין: אני צופה בטלוויזיה, אני לא יודעת למה צריך ללכת להיות מהנדס, כמו בעלי.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיותר טוב להיות או פוליטיקאי או עורך דין.

מרינה סולודקין: אנחנו מתמודדים ל הזמן עם ערכים של חברה.

מרינה סולודקין: בחברה שיש צבא עם תפקיד כל כך חשוב, חברה עם הייטק.

מרינה סולודקין: אף אחד לא מדבר, לא בטלוויזיה לא ברדיו, שלמשל יש למדינת ישראל דבר כל כך מפואר לוויינים בחלל – גם על זה לא שומעים.

מרינה סולודקין: יש גם טלוויזיה חינוכית, אולי הערכים האלה, שאנחנו חיים במילניום השלישי, ויש דברים מצוינים של טכנולוגיה, אולי להכניס את זה דרך הטלוויזיה החינוכית.

רונית אשכנזי: מנהלת מינהל מדע וטכנולוגיה, היא גם מנכ"לית הטלוויזיה החינוכית, אז יש סיכוי.

מרינה סולודקין: בטלוויזיה החינוכית יש עכשיו שינוי של כל המתכונת, אז אולי נמליץ לשרת החינוך ולמנכ"לית להכניס את הדברים האלה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אם אפשר למקד את הדיון בתקופה שלפני השירות הצבאי.

שמעון דוד: אני רוצה רק הערה לגבי חד הוריות.

שמעון דוד: לגבי פרוייקט רקיע, כמובן שהשיתוף פה הוא עם הצבא, זה אומר ששכר לימוד של הבנות האלה משולם על ידי הצבא, והחלק הנוסף משולם על ידי התמ"ת.

שמעון דוד: בסך הכל יש שיתוף פעולה מאוד פורה.

שמעון דוד: הסיפור של המתמטיקה, נכון לרגע זה, לא נמצא במקום - - -

פרידה סופר: בוגרי הטכניון, עד כמה שידעו לי, מוכנים ורוצים להשקיע.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת כרגע, אתה תהיה אתנו במהלך כל הישיבות בנושאים האלה, אז בוא נתמקד.

גילה גמליאל: את נושא החד-הוריות נדחה.

גילה גמליאל: את הדיון היום אני רוצה למקד ספציפית עד לפני השירות הצבאי.

גילה גמליאל: אחר נבחן את ההשלכות של זה.

גילה גמליאל: מה קורה בשירות הצבאי – נקבל את כל הנתונים, במוסדות להשכלה גבוהה, ואז נשמע גם את הנושא של החד-הוריות.

גילה גמליאל: יש עוד נושאים שאתה רוצה למקד אותנו לפני השירות הצבאי?

שמעון דוד: יש את החד-הוריות, שהוא נושא אקטואלי אבל לא שיך לתקופה לפני השירות הצבאי, ויש את הנושא של החרדיות, ששם זה גיל צעיר, לפני גיל צבא.

גילה גמליאל: זה מעניין.

שמעון דוד: לגבי המגזר החרדי אנחנו מדברים על פריצת דרך עצומה במערכת הזאת.

שמעון דוד: זה התחיל בתשנ"ז עם כ-113 תלמידים.

שמעון דוד: בשנה שעברה היו למעלה מ-1,200 סטודנטים במגזר החרדי, ואני מדבר על גברים ונשים.

שמעון דוד: זה בהחלט מגזר מאוד משמעותי.

גילה גמליאל: כמה נשים יש?

שמעון דוד: 33%.

רונית אשכזי: אצלם גברים לא לומדים מדע וטכנולוגיה.

רונית אשכזי: אנחנו נכנסים לתוכניות של מדע וטכנולוגיה אצל הבנות, והבנים בשעות האלה לומדים לימודי קודש.

אתי לבני: איך אתה מסביר את המספרים הגדולים בתשנ"ז, ואחר כך ירידה?

רשף חן: כי בתשנ"ז היו רק נשים.

שמעון דוד: כביכול יש ירידה באחוז הנשים, אבל יש עליה במספרים מוחלטים.

שמעון דוד: יודעי דבר במגזר החרדי סיפרו לי שנשים פורצות הדרך, וברגע שהכל בסדר, הגברים נכנסים לשם.

שמעון דוד: הנשים פרצו את הדרך, וברגע שזה נראה דבר טוב, אז הגברים נכנסו.

גילה גמליאל: מעניין למקד דיון בנושא של משרד החינוך, לראות פילוח של נשים במגזר החרדי, כמה מהן הולכות למסלול של לימודים טכנולוגיים.

שמעון דוד: אפשר לראות גם את ההתפלגות מבחינת מגמות הלימוד.

שמעון דוד: אנחנו רואים שהמגמה המשמעותית ביותר זו מגמת התוכנה.

שמעון דוד: מאחר ובשנתיים האחרונות יש נפילה במגמה האת, אני כמעט בטוח, עדיין אין לי נתונים מסודרים, שזה ישפיע גדם על מספר הלומדים במגזר החרדי, כי זו מגמה ששם הצליחו מאוד יפה, הם השתלבו במגמה הזאת.

שמעון דוד: יש השפעה למה שקורה היום במשק לגבי המספרים במגזר החרדי.

שמעון דוד: בהזדמנות הקרובה אני רוצה להזמין את הועדה, שתראו את הדברים מקרוב.

גילה גמליאל: אנחנו נשמח.

גילה גמליאל: תודה רבה.

יעל רום: אני ממליצה, זה אוויר פסגות לראות את הבנות ואת השינוי שהן עשו.

גילה גמליאל: גברת שכטר, רצית לומר משהו.

מרים שכטר: רציתי להוסיף בהמשך למה שנאמר.

מרים שכטר: עיקר העבודה בנושא של שוויון בין בנות לבנים במערכת החינוך - ברמה משמעותית בכל מערכת החינוך - התחילה לפני שנתיים וחצי שלוש, כששרת החינוך לימור ליבנת נכנסת לתפקידה.

מרים שכטר: זה בא לידי ביטוי לא רק בפעולות שלי כממונה, אלא בכל האווירה והתפיסה של משרד החינוך, שאנשים מודעים לכך שזה חשוב לשרה,זה חשוב למנכ"לית וצריך לעשות את השינויים האלה.

מרים שכטר: לכן, גם לנו יותר קל בעבודה שלנו, כשערכנו את ימי העיון, שאנחנו מנסים לעשות את ההשתלמויות וכל מה שכרוך.

מרים שכטר: אני מאוד מסכימה עם מה שיעל רום אמרה קודם, יחד עם זאת לא הייתי עושה בכיתות ט' וי' לתייק את התלמידות.

מרים שכטר: אני יודעת מניסיוני רב השנים בתוך מערכת החינוך, כעובדת חינוך, שהרבה תלמידות ותלמידים שחשבנו שהם לא מכוונים לדבר, ברגע שהצוהר נפתח בפניהם, והייתה תחושה של אמונה בהם שהם כן יכולים, הם עשו את זה.

מרים שכטר: אני מאמינה גדולה בכל ילדה ובכל ילד, לא ברמה של ההצהרה אלא לתת את התנאים המתאימים ואת המודעות לדבר, ולהכשיר אותם.

מרים שכטר: הרבה מאוד מהתלמידים שאנחנו חושבים שהם לא יכולים כי כך או אחרת, אנחנו רואים שהם מאוד יכולים.

יעל רום: הם יכולים גם דרך המכינות.

מרים שכטר: אני, כמערכת חינוך, לפחות כמרים שכטר, לא יכולה לראות את עצמי מתייגת פריפריות או מתייגת תלמידים, או להגיד שכאן הם יגיעו דרך מכינות וכאן אחרת.

מרים שכטר: לכן, אנחנו עובדים הרבה מאוד בפריפריה, אנחנו מגיעים למקומות שהרבה תוכניות אחרות לא מגיעות כי זה רחוק, כי זה פריפריה, כי זה קשה, וכי לא משלמים.

מרים שכטר: אנחנו מקבלים אותם ועושים אתם עבודה נפלאה.

מרים שכטר: הלוואי ונוכל יותר ויותר, וכמו שחברת הכנסת לבני אמרה, אם זה ייכנס לכל מערכת החינוך אנחנו נתאים את עצמנו.

מרים שכטר: ההערות של יעל יבואו בחשבון.

מרים שכטר: יכול להיות שבמקומות מסוימים נעשה כך ובמקומות אחרים נעשה אחרת, אבל אני רואה את המחויבות הגבוהה שלנו דווקא למקומות ודווקא לתלמידים האלה.

מרים שכטר: יש מחקר מעולה של דוקטור ענת זוהר ודוקטור סלע, שהוא המפקח האחראי על הפיזיקה במשרד החינוך.

מרים שכטר: למפגש הבא אביא אותו ואצלם אותו לכולם.

מרים שכטר: הם עשו מחקר איכותי.

מרים שכטר: הם שאלו תלמידות מה קשה להן בלימודי הפיזיקה, מה קורה בתוך הכיתה, אחיך קורה.

מרים שכטר: מעבר למה שחברת הכנסת גמליאל אמרה, שזאת בעיה ידועה, מוכרת-לצערי, שצריך להתמודד אתה מעבר לבנים ולבנות, זה האיכות של המורים.

מרים שכטר: מעבר לכך, כל שיטת ההוראה שדברנו, הפנייה לתלמידות ומתן המקום להן, זה דבר שחייבים לתת עליו את הדעת.

מרים שכטר: ההפרדה, אני גם לא פוסלת אותה, לתקופה מסוימת קטנה ומצומצמת.

מרים שכטר: הרי עד שהילדים האלה מגן הילדים, שהגננת עשתה יותר או פחות, ייגעו לתיכון, כבר יעברו עוד עשר שנים.

מרים שכטר: לכן, צריך לגעת באוכלוסיות האלה נקודתית ומיידית.

מרים שכטר: כן אני רואה את תוכנית נערות מובילות ככל כך משמעותית, כי אנחנו נוגעים ישירות בנערה.

מרים שכטר: אותו דבר צריך לעשות פעולות, שגם אם ברמה הפילוסופית חינוכית הם לא נכונות, אבל נקודתית הן נכונות, לתקופה מסוימת.

מרים שכטר: תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: הייתה תוכנית בטלוויזיה לא מזמן, שלקחו ילדים מהפריפריות ללימודים בפנימיית בוייאר.

גילה גמליאל: אחרי מספר שנים, ראיינו ארבעה אנשים שפלטו אותם מהפנימייה באיזשהו שלב.

גילה גמליאל: שני גברים ושתי נשים, שלקחו אותם כי היה להם פוטנציאל להתקדם בצד הטכנולוגי.

גילה גמליאל: אחרי שפלטו אותם והם חזרו לפריפריה, כל אחד לביתו, הפסיקו להתייחס אליהם.

גילה גמליאל: יצרו להם איזשהו חלום גדול.

גילה גמליאל: מכיוון שהם לא הצליחו להשתלב שם, שלחו אותם הביתה ולחלקם אפילו לא הייתה אפשרות להשתלב באיזשהו מוסד חינוכי.

גילה גמליאל: כעבור שנים הם דברו על זה, על המשקעים שזה השאיר.

גילה גמליאל: השאלות הן בדיוק כאלה.

גילה גמליאל: לפעמים לוקחים נערות מובילות שינוי.

גילה גמליאל: מעניין אותי לדעת אם יש מצב שאותן נערות נפלטות - לפעמים נדמה שרוצים לנצח באיזה מודלים, והשאלה מה מידת ההצלחה.

מרים שכטר: אבל אנחנו עושים את זה בתוך בית הספר.

מרים שכטר: אנחנו עובדים באופקים, במצפה רמון, צפת, קצרין.

רשף חן: אני מחבר את זה למה שאמרה קודם גברת רום.

רשף חן: היא אמרה שעלול להיווצר מצב, שמסגרת פרוייקט העידוד הזה, לוקחים אנשים שיש להם פוטנציאל כישלון גבוה.

רשף חן: יוצרים אצלם ציפיות, כי אומרים להם שהם קבוצת איכות, אבל האמת היא שאין להם את הפוטנציאל הזה והם נכשלים.

רשף חן: אז חוזרים לא לאפס אלא למינוס.

רשף חן: זו נקודה שצריך לקחת אותה בחשבון.

יעל רום: היה כנס של ארגון מורי הפיזיקה והאגודה לחקר פיזיקה בבר-אילן, במסגרת השתלמויות חנוכה.

יעל רום: נתנו שם פרסים לצוותים שהצליחו מאוד בעבודה.

יעל רום: אני מאוד גאה שהצוות מבית-ספר מגדים בכרמיאל – זה בית ספר שבו הכנסתי את התוכנית שלי לפני כמה שנים – הלכו עם זה הלאה, הייתה להם הצלחה מדהימה.

יעל רום: לי זה היה כל כך טבעי, והאנשים האלה לא הכירו אותי, רק הניירות שלי היו שם.

יעל רום: ניגש אליי אחר כך אדם, נראה בערך בן 45, 50, ושאל אם אני זוכרת אותו.

יעל רום: הוא היה תלמיד המחזור הראשון של המכינה לחיילים משוחרים בטכניון, ואני איתרתי אותו מתוך חיילי צה"ל.

יעל רום: הוא גמר את הטכניון, יש לו תואר שלישי בהנדסת מכונות, והוא היום מורה נספח במכללה של בית-הספר לטיסה של חיל האוויר.

יעל רום: התפיסה של הון אנושי שיש לנו בארץ היא כזאת שאת כל הצרות אנחנו שומעים כל הזמן.

יעל רום: זה מצב בלתי צודק לחלוטין שמ-110,000 תלמידי שכבה, פחות מ-50,000 יהיו זכאים לבגרות, ובתוך הזכאים לבגרות יהיו רק 19% שיש להם חמש יחידות מתמטיקה, ו-9% או 10%, שיש להם חמש יחידות בפיזיקה.

יעל רום: זה פשוט נורא.

יעל רום: אנחנו אומרים שלכן אנחנו צריכים לעשות את השינוי.

רשף חן: אבל את עכשיו מדברת ברמת המערכת כולה, לא נשים גברים.

יעל רום: העניין הוא שצריך לראות את הפירמידה, ואנחנו צריכים לתת פתרון.

יעל רום: מי שהולך ב-main stream יגיע למגמה ריאלית בפרק הזמן שניתן לו.

יעל רום: אלה הם ה-15% עד 20%.

יעל רום: הפעולה השניה זה להכניס תוכנית התערבות, החל מחטיבת ביניים.

יעל רום: הן יכולות להיות בשמות שונים, מפני שזה הזמן הנכון לעזור לילדם האלה, שייכנסו ל-main stream כמה שהם יכולים.

יעל רום: מי שלא, יצטרך עוד שנה יותר מאוחר.

יעל רום: העניין הוא לא לוותר על אף אחד מהתלמידים.

יעל רום: 43% יש להם את כישורי היסוד שנמדדו על ידי מכון הדסה.

רשף חן: זאת אומרת שפוטנציאל המימוש אצל נשים עדיין לא מומש, כמו שהוא מומש על ידי גברים.

יעל רום: גם אצל בנים.

יעל רום: אתם כל הזמן מדברים על ה-13.5% או על 20% אצל בנים.

יעל רום: אני אומרת שאחוזים זה יופי, אבל האם אתם מודעים לזה שבקרב זכאי הבגרות -שהם הבסיס לחישוב האחוזים – יש 15% יותר נשים מגברים?

יעל רום: 13.5% מ-X בנות, זה נותן לי 3,000, ו-20% מתוך X בנים נותן לי 4,000.

יעל רום: אז סך הכל ההפרש בבני אדם, שלומדים 5 יחידות מתמטיקה הוא רק 1,000.

רשף חן: זה לא מתאים לנתונים שראינו כאן.

רשף חן: ראינו את הנתונים של פיזיקה, וראינו שיש 20% נשים ו-80% גברים, בערך.

יעל רום: אז אני אראה לך את הנתונים האחרונים של קבלה לטכניון.

יעל רום: נשים צריכים להכניס דרך הדלת, ואם לא דרך הדלת אז דרך החלון, ואם לא דרך החלון אז דרך הגג -ולא לוותר על אף תלמידה שיכולה לעשות את זה, ובגלל דפוסים חברתיים או אי מוכנות של החברה הקולטת, לא נותנים לה בכלל את ההזדמנות לתכנון קריירה שהיא תרוויח פי 2.5.

יעל רום: זו הבעיה.

גילה גמליאל: תודה, מיצינו את הנושא.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים כבר לנעול את הישיבה, ולכן אני מבקשת רק ממי שלא דברה שתדבר.

רות גורנשטיין: אני רוצה להתייחס לאמיתות כלליות, שאני חושבת שהן רלוונטיות, וכדי לומר על מה ביססנו את הפרוייקט.

רות גורנשטיין: אל"ף, גם אנחנו חשבנו לעשות פעילויות רק לבנות, כשהתחלנו את הדרך.

רות גורנשטיין: הגענו למסקנה מהבדיקות שעשינו, שצריכים לפנות לכל האוכלוסייה, בנים ובנות כאד.

רות גורנשטיין: בממצאים של הבדיקות שעשינו לאחר כמה נים של תוכנית ההתערבות, מצאהו שזה גם שינה את הגישה של הבנים ליכולתם של הבנות להתמודד עם מקצועות, הן בלמידה והן בתעסוקה, משום שהם נחשפו לנשים שעבדו בתעשייה במקצועות הנדסיים או טכנולוגיים, והן ספרו על הדרך שעשו הן מבחינת השכלה והן בבניית הקריירה שלהן.

רות גורנשטיין: התמונה האת עשתה לא רק לטובת הבנות כדמויות לחיקוי, אלא עשתה גם לטובת ההתייחסות של הבנים ליכולות של הבנות מצד אחד, ושוויון ההזדמנויות מצד שני.

רשף חן: יש מספרים?

רות גורנשטיין: יש סקר מסוים, שיכול לתת אינדיקציות.

רות גורנשטיין: אין לי את זה בידי, אשלח את זה.

רות גורנשטיין: הנקודה היא שרואים את התגובות בשטח.

רונית אשכנזי: זה כיתות שלמות, אנחנו עובדים על כיתות.

רות גורנשטיין: פועלים על כיתות שלמות, אני מנסה לתת את העיקרון.

רות גורנשטיין: רציתי לגעת בכמה עקרונות שעלו פה כדי להגיד שלפחות מהניסיון שלנו – אני מסכימה עם יעל ועל זה ביססנו את הפרוייקט שלנו – שחייבים להתחיל בחטיבות הביניים כשי ליצור כבר בשלב הזה את הסקרנות והעניין למקצועות האלה, אצל בנים ובנות כאחד.

רות גורנשטיין: אני מנסה לומר שהקטע של בנים ובנות יחד הוא קרדינלי.

רות גורנשטיין: דבר שני, שעליו אנחנו מבססים את הפרוייקט הזה על ה-role modeling שעובד לכל אורך הדרך ובכל חתכי הגילאים.

רות גורנשטיין: מביאים, לכל אורך הדרך הזאת, נשים בכל הזדמנות שצריך לתת הרצאות מקצועיות, מביאים חיילות צעירות, שהיו במסלולים האקדמיים הרלוונטיים בעתודה, ו/או מהנדסות במפעלים, ו/או נשים שעוסקות במחקר ופיתוח.

רות גורנשטיין: כל הנושא הזה של ה- role modeling הוא קרדינלי, וזה לא משנה באיו אוכלוסיית מטרה אנחנו מדברים, אם זה בדרום, בצפון או במרכז.

רות גורנשטיין: זה עמד במבחן וזה הוכיח את עצמו.

רות גורנשטיין: דבר מאוד חשוב שעלינו עליו, הרבה בנות ובנים לא בוחרים במקצועות האלה בהיעדר ידע.

רות גורנשטיין: הם פשוט לא יודעים מה זה אומר להגיע למקצועות האלה בתעסוקה.

רות גורנשטיין: אם הם לומדים פיזיקה, מתמטיקה וכן הלאה, לאן זה יוביל אותם בעתיד – לאיזה מקצועות בתעסוקה.

רות גורנשטיין: היעדר המידע הזה חוסם אותם, ויוצר חששות מוגזמים,ש אפשר לטפל בהם על ידי זה שמביאים את המידע המלא והרחב על כל החלופות האלה, ויוצרים את העניין בתכנון קריירה, כבר מהשלב הזה של חייהם.

רות גורנשטיין: זה מה שאנחנו מנסם לעשות אצלנו בפרוייקט, על בסיס הניסיון שצברנו.

רות גורנשטיין: עובדה שהפרוייקט הזה כבר צובר תאוצה.

רות גורנשטיין: היום אנחנו לא צריכים לשכנע בתי ספר.

רות גורנשטיין: הם מצטרפים, וזה פרוייקט שצומח כל הזמן.

גילה גמליאל: כמו שאתם יודעים יש לנו ישיבות במקביל, ומתחילה ב-10:30 ישיבה אני חייבת להיות בה.

גילה גמליאל: אז ברשותכן, כל אחת שתיקח דקה לתמצות הדברים.

גילה גמליאל: יהיו עוד ישיבות בסוגיה הזאת.

שירלי קרני: נאמרה כאן אמירה על ידי מרים שכטר, על בנות שמצטיינות ובוחרות ללכת לבגרות מופחתת.

שירלי קרני: זאת אומרת, שהולכת לשלוש יחידות במרום לארבע בגלל החברה.

שירלי קרני: צריך לבדוק אם זה גם בגללן.

שירלי קרני: יכול להיות שהן גם בתוך תהליך.

שירלי קרני: אני אומרת את זה כי נמ"ש היא פלטפורמה להעצמה בכלל, ואם מחר היא לא תלך למדע וטכנולוגיה אלא היא תפתח עסק, זה גם חשוב.

שירלי קרני: חשוב שכל פלטפורמה, ימצו אותה למכסימום ההזדמנויות.

שירלי קרני: זאת הזדמנות חשובה.

שירלי קרני: נאמרה אמירה, בעיניי מאוד חשובה, על ידי חברת הכנסת מרינה סולודקין.

שירלי קרני: אני חושבת שסוגיית התקשורת חשובה בעניין מתן ביטוי לנשים.

שירלי קרני: הן מופיעות בדרך כלל על הליין במפעל, והוא מופיע בתור מנהל המפעל.

שירלי קרני: זה המסר שאנחנו מעבירים לנשים בחברה.

שירלי קרני: ואז היא תשאל את עצמה, למה כדאי לי, אם אני הולכת בסוף להיות פועלת ייצור בליין.

שירלי קרני: רואים את זה בלי סוף בטלוויזיה.

שירלי קרני: ראינו את זה לאחרונה דרך תעשיות בתקשורת, איך אנחנו יוצרים שינוי במסרים שאנחנו מעבירים בתקשורת.

שירלי קרני: כדאי לך, כי יש לך עם זה לאן להגיע.

רשף חן: דווקא בזה לצה"ל יש תרומה אדירה,כי צה"ל יכול, אפקטיבית, פשוט לפתוח - - -

גילה גמליאל: זה בדיון הבא.

גילה גמליאל: בבקשה.

כרמלה דקל: לפני כשבועיים הייתי אצל מנהל בית ספר תיכון במגמה לגייס תלמידים ללימודים בכיתות י"ג.

כרמלה דקל: הוא אמר לי שהתלמידים שלו הולכים לטכניון.

כרמלה דקל: שאלתי אותו: מה, כל התלמידים שלך הולכים לטכניון?

כרמלה דקל: הוא אמר, לא, יש אלה שהולכים לטכניון, שזה בוגרי תוכנה חמש יחידות, ואחרים.

כרמלה דקל: שאלתי מה זה אחרים, והוא אמר: אחרים שעושים 21 יחידות בגרות.

כרמלה דקל: מה שאני חושבת שצריך להביא לדיון כאן, שהריצה המטורפת כמו אמוק להשיג תעודת בגרות כלשהי, במקצועות שאני קוראת להם "מקצועות הקפיטריה", אז גם בנות מושפעות מהחברה, שיהיה להן יותר קל, לא להתאמץ.

כרמלה דקל: מהבחינה הזאת אין הבדל, העיקר הוא להשיג בגרות של 21 יחידות, שאי אפשר לעשות עם זה שום דבר.

כרמלה דקל: מזה מתחיל הכל.

כרמלה דקל: אנחנו לא סתם ממוינים מקום 36 בעולם בלחץ על התלמידים שלנו להשיג הישגים לימודיים.

יעל רום: יש סיכוי שהישיבות יהיו יחד עם ועדת חינוך?

יעל רום: מפני שיש דברים חופפים.

גילה גמליאל: רצוי שלא.

רשף חן: אני מסתייג מההערה הזאת.

שירלי כהנוביץ: רציתי לברך אותך על זה שאת יוזמת סדרה של דיונים בנושא הזה, כי באמת אי אפשר לגמור את כל הדברים הקשורים לנושא בפגישה אחת.

שירלי כהנוביץ: אנחנו, במועצה, פעילים כבר שלוש שנים בתחום הזה.

שירלי כהנוביץ: יצרנו כבר הרבה קשרים עם הגופים השונים הפעילים בארץ.

שירלי כהנוביץ: אני רוצה להגיש לך את הטיוטה האחרונה של הדוח על הפעילות שלנו בשלוש השנים האחרונות.

שירלי כהנוביץ: לצערנו, משרד המדע לא מאריך את המינויים שלנו, נכון לרגע זה, והמועצה תפסיק את פעילותה.

שירלי כהנוביץ: קיווינו שהם יאריכו את המינויים, ועכשיו אנחנו במגעים עם משרדים אחרים כדי שייקחו על עצמם את תפעול המועצה.

שירלי כהנוביץ: אנחנו עוד לו יודעים מה יהיה העתיד לשנו.

רשף חן: זו מועצה שמקבלת שכר?

שירלי כהנוביץ: לא.

גילה גמליאל: נעיין בחומר, מפאת קוצר הזמן.

גילה גמליאל: בבקשה.

נילי נווה: אני רוצה לחזק כמה דברים.

נילי נווה: דובר כאן על בחירה.

נילי נווה: אם ילד לא יודע ולא נפגש עם מדעי המחשב בכלל כד כיתה י', איך הוא יכול לבחור?

נילי נווה: הוא לא נפגש מעולם בפיזיקה.

נילי נווה: מורים לפיזיקה לא מלמדים בחטיבות הביניים.

נילי נווה: יש מקצוע כללי שנקרא מדע וטכנולוגיה, שדרך כלל מלמדות מורות לביולוגיה, ורוב המודלים הם מתחום הביולוגיה, אז איך אפשר בכלל לבחור פיזיקה?

נילי נווה: אחר כך זה מתחבר לזה, שכשמגיעים לחטיבה העליונה ונהל בית הספר מתכנון בגרות, אז איזו בחירה יש לתלמיד, אם מלכתחילה הוא הוסלל לתכנון בגרות שמנהל בית הספר קבע בשבילו.

נילי נווה: אפילו אם הוא היה רוצה ללמוד פיזיקה או מדעי המחשב, הוא לא יוכל ללמוד את זה.

נילי נווה: הדברים האלה מראש מוכתבים.

נילי נווה: אז הדבר הזה לא יכול להתממש בכלל, לא הבחירה ולא היישום שלה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: יש עוד מישהי שרוצה לדבר?

גילה גמליאל: תודה רבה לכם, נתראה בישיבות ההמשך.