הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 59, 2003-12-09 00:00

גילה גמליאל: בוקר טוב, אנחנו נתחיל את הישיבה.

גילה גמליאל: הנושא היום הוא תעסוקת נשים במגזר הערבי.

גילה גמליאל: מהיכרותי את הנושא, מאז שנכנסתי לתפקיד, אני יודעת כי הנשים מהמגזר הערבי מקופחות פעמיים: הן בשל היותן נשים, והן בשל העובדה לפיה הן בנות המגזר הערבי.

גילה גמליאל: זהו קיפוח כפול, לצערנו.

גילה גמליאל: הנתונים שנאספו במרכז המחקר והמידע של הכנסת לגבי הנושא, הם נתונים מדאיגים, ואין ספק כי נושא זה חייב לעלות לסדר היום הציבורי.

גילה גמליאל: זאת, על מנת לתת מענה, לבחון את הבעיה בצורה הרבה יותר מעמיקה ורצינית, ולא לחכות שהדברים יתקדמו מכוח האינרציה.

גילה גמליאל: עלינו לחשוב, מה בפן החשיבה הממלכתית – ממשלתית קשור לנושא, ולבקש כי אותם אחראים ייתנו את הדעת בסוגיה הזאת, ויציעו פיתרונות, על מנת להוציא את הנשים במגזר הערבי ממעגל האבטלה.

גילה גמליאל: אני חושבת שעלינו לבחון את הסוגיה לעומק, להציף את כל הבעיות, ולצאת עם מסקנות קונקרטיות להתקדמות של העבודה.

גילה גמליאל: מבחינתי, הועדה לקידום האישה תאמץ את הנושא, כדי לבחון איך הוא מתקדם לאורך זמן.

גילה גמליאל: כמו כן, אני מברכת על כך שנמצאים איתנו חבר הכנסת ואסל טאהא וחבר הכנסת אחמד טיבי.

גילה גמליאל: חשוב לבדוק כיצד נוכל להטמיע את הנושא גם בהיבט של שרי הממשלה, על מנת לקדם אותו.

גילה גמליאל: מחולק ביניכם דף בנושא של המרכז למחקר ומידע, בו ניתן לראות את נתוני התעסוקה לגבי שיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי ואת שיעור הבלתי מועסקים בשנת 2002.

גילה גמליאל: בהמשך נמצאים גם הנתונים לגבי 2003.

גילה גמליאל: אם נסתכל על הפערים, נוכל לראות כי שיעור ההשתתפות של הנשים הלא יהודיות בכוח העבודה האזרחי - עומד על 23 אחוז בלבד.

גילה גמליאל: גם שיעור הבלתי מועסקות מתוך שיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי - הוא 11.6 אחוז.

גילה גמליאל: יש לציין, כי בשנת 2002, נשים ערביות היוו כ-18.4 אחוז מכלל הנשים בישראל.

גילה גמליאל: הנתונים האלה הם נתונים שמעידים על אבטלה מאד כבדה בקרב הנשים מהמגזר הלא יהודי.

גילה גמליאל: אנחנו, מבחינתנו, נרצה לשמוע קצת יותר על הנושא, מחבריי שמעורים בו.

גילה גמליאל: לשם פתיחת הדיון, רשות הדיבור מועברת אל חבר הכנסת אחמד טיבי, שנמצא כבר שנים בכנסת, ומכיר את התופעה:

אחמד טיבי: בוקר טוב.

אחמד טיבי: תודה, גברתי יושבת הראש.

אחמד טיבי: אני מברך את כל האורחים כאן.

אחמד טיבי: הנושא של תעסוקת נשים במגזר הערבי הוא בעייתי, וחוזר ועולה כמעט בכל קדנציה.

אחמד טיבי: זאת, בשל העובדה שהוא גם כרוני וגם אקוטי, בעיקר לאור הופעתו הבולטת של נושא האבטלה בשנים האחרונות.

אחמד טיבי: אם נסתכל על מצבן של הנשים מהמגזר הערבי, הרי שהנקודה הראשונה היא האבטלה.

אחמד טיבי: הנקודה השניה היא, שגם כאשר הנשים הערביות מועסקות, אזי השכר שלהן נמוך יותר, בהשוואה לשכר של גברים באשר הם, או בהשוואה לשכרן של נשים יהודיות.

אחמד טיבי: הנקודה השלישית, מלבד השכר, היא תנאי העבודה.

אחמד טיבי: למשל, נשים מהמגזר הערבי מתקבלות לעבודה זמנית, יותר מאשר גברים, ויותר מאשר נשים יהודיות.

אחמד טיבי: ביישובים הערביים אין מקומות תעסוקה מספיקים, אולם הנשים הערביות רוצות לעבוד בתוך היישובים.

אחמד טיבי: כך, נוצר מצב בו הנשים מאד זקוקות לעבודה.

אחמד טיבי: קל לנצל את העובדה הזאת, ולהחמיר את התנאים שלהן פי כמה.

אחמד טיבי: כולנו צריכים להתמודד אל מול התופעות האלה.

אחמד טיבי: כל מה שאנחנו טוענים במשך השנים, לגבי העדפה מתקנת לאוכלוסייה הערבית בכלל – תקף שבעתיים לגבי נשים.

אחמד טיבי: לכן, בכל פעם שאנחנו מדברים על מקום עבודה, בחברה ממשלתית או אפילו במקומות פרטיים, ודורשים העדפה מתקנת לערבים - עלינו לקבוע שהעדיפות תהיה לפלג הנחשל מבין בני האוכלוסייה הזאת.

אחמד טיבי: כלומר, כאשר מחליטים סוף-סוף שיש העדפה מתקנת, או כאשר רוצים לקלוט עובדים ערביים - עלינו להעדיף את קבלתן של הנשים ערביות למקומות העבודה.

אחמד טיבי: כאשר מסתכלים על הנתונים האלה, רואים בנקל את ההבדל הברור בין 23 אחוז של נשים ערביות, לעומת 53.8 אחוז של נשים יהודיות, בכל מה שקשור לשיעור ההשתתפות בכוח העבודה האזרחי.

אחמד טיבי: אולם ברצוני לתקוף את העניין גם מנקודה נוספת, והיא השוואת העמודה הראשונה עם העמודה השלישית.

אחמד טיבי: כאן ניתן לראות 23 אחוז של נשים ערביות, כנגד 62 אחוז של גברים לא יהודים.

אחמד טיבי: כלומר, שיעור ההשתתפות של גברים ערביים בכוח העבודה האזרחי, גדול פי שלושה משיעור ההשתתפות של נשים ערביות.

אחמד טיבי: כל זאת, בהנחה שהתיאור: "לא יהודי" מתייחס בהגדרתו לערביים.

אחמד טיבי: אם כן, לא מדובר רק בקיפוח המתייחס להשוואה בין יהודים לערבים, כי אם גם בפער פנים קהילתי ופנים חברתי.

אחמד טיבי: האישה הערבייה מקופחת גם בתוך החברה הערבית.

אחמד טיבי: נשאלת השאלה, מה יכולה לעשות הכנסת, ומה אנחנו בוועדה יכולים לעשות מול משרדי הממשלה.

אחמד טיבי: לכן אנו דנים בשני נושאים: האחד, העדפה מתקנת, עליה דיברתי עד כה; והשני, ירידה דרסטית במספר הנשים שמשתלבות בקורסים להכשרה מקצועית בשנת 2003, בהשוואה לשנת 2002.

אחמד טיבי: ייתכן כי הדבר נובע מהקיצוץ בתקציבים הממלכתיים לקורסים כאלה, וביטול חלק מהם.

אחמד טיבי: אני לא יודע אם יש סיבות נוספות, אך אם כן, החברים כאן יציינו זאת.

אחמד טיבי: תודה רבה.

גילה גמליאל: חבר הכנסת ואסל טאהא.

ואסל טאהא: ראשית, ברצוני לברך את כל הנוכחים, חברים וחברות, גברתי יושבת הראש.

ואסל טאהא: את עניין הנשים מהמגזר הערבי כבר העלינו, ודנו בו בעבר.

ואסל טאהא: אבל נראה שזה לא עוזר, והנושא חוזר על עצמו בעיר נצרת.

גילה גמליאל: כן, היינו בסיור בנצרת.

ואסל טאהא: גם היינו בסיור בנצרת בצפון, וראית במו עינייך מה קורה שם.

ואסל טאהא: לפי דעתי, זו היתה הפעם הראשונה שגברתי ביקרה בצפון, בבית ספר ערבי.

גילה גמליאל: לא, אני הייתי במקומות רבים, בעיקר בדרום.

ואסל טאהא: אולי בדרום, אבל בצפון אני חושב שזו היתה הפעם הראשונה.

גילה גמליאל: בצפון הייתי עכשיו, אבל אני אצטרך להגיע יותר, כמובן.

גילה גמליאל: אבל בדרום הייתי פעמים רבות.

ואסל טאהא: אז כמובן שכל ביקור וכל סיור ייתן עוד אינפורמציה מדוייקת יותר על המצב הקיים, שאנחנו שוהים בו בצפון, בדרום, במרכז, ובכל מקום.

ואסל טאהא: המצב דומה בכל המקומות.

גילה גמליאל: אין ספק.

ואסל טאהא: כפי שאמרת, גברתי, הנשים הערביות סובלות פעמיים: פעם אחת בשל היותן מיעוט אתני, ופעם אחת בשל היותן מיעוט בכלל האוכלוסייה, וגם בתוך האוכלוסייה הערבית.

ואסל טאהא: אם אנחנו מסתכלים על הסטטיסטיקה, שאנחנו תמיד מעלים, אנחנו רואים כי 20 אחוז מהנשים הערביות עובדות, לעומת 50 אחוז מקרב הנשים היהודיות.

ואסל טאהא: גם בפן הזה של עבודת נשים, יש אפליה בין נשים יהודיות לבין נשים ערביות, מבחינת האפשרויות הפתוחות בפני נשים יהודיות, לעומת האפשרויות הניתנות לנשים ערביות.

ואסל טאהא: כמו כן, אנחנו יכולים לראות כי 190 אלף נשים יהודיות עובדות בשירות הציבורי במדינת ישראל, לעומת 25 אלף נשים ערביות בסך הכל.

ואסל טאהא: גם בפן הזה, הממשלה היא האחראית למצב.

ואסל טאהא: בנוסף, לגבי השכר, ניתן לראות כי 67 אחוז מהנשים הערביות שעובדות, מרוויחות פחות משכר מינימום.

ואסל טאהא: מהסטטיסטיקות השונות האלה ניתן ללמוד הרבה דברים.

ואסל טאהא: בסופו של דבר, נצטרך לשים את האצבע על הפצע, ולהגיד מה אפשר לעשות על מנת לפתור את הבעיות האלה.

ואסל טאהא: חברי טיבי דיבר על נושא נוסף, והוא הקורסים שבוטלו בגלל קיצוץ.

ואסל טאהא: בשנה האחרונה, קוצצו קורסים רבים או בוטלו, והדבר מנע מהרבה בחורות להשתלב ולקבל השתלמויות.

ואסל טאהא: יש עוד סיבות לביטול הקורסים, מלבד הסיבה הזאת.

ואסל טאהא: אחת הסיבות לכך שנשים לא משתתפות בקורסים כאלה, היא קשיי המרחק.

ואסל טאהא: למשל, אם מקימים מרכז במקום מסויים, עבור בחורה המתגוררת בכפר רחוק משם, מתעוררות בעיות.

ואסל טאהא: אין לה רכב, ולא עומדת לרשותה תחבורה ציבורית, כך שאין לה אפשרות להגיע לקורס.

ואסל טאהא: אז היא לא הולכת.

ואסל טאהא: בנוסף, יש נורמות לגבי העניין הזה: אבא שלה לא רוצה שהיא תיסע, אמא שלה לא מוכנה שהיא תלך לבדה.

ואסל טאהא: כלומר, יש הרבה סיבות: חוסר כלים, חוסר תחבורה, מחסור ברכבים, מחסור באפשרויות.

ואסל טאהא: במילים אחרות, המרחק אל הקורס הוא עשרות קילומטרים, והעדר הנגישות למקום מונע מהנשים הערביות להגיע לקורס.

ואסל טאהא: אני חושב שבעיית הנשים היא בעיה מאד רצינית ומאד חמורה בסקטור הערבי.

ואסל טאהא: חשוב להדגיש, כי אלו שנרשמו בלשכות התעסוקה, הן אחוז קטן.

ואסל טאהא: מלבדן, יש הרבה נשים ובחורות, שלא נרשמו ולא מגיעות ללשכות, משום שעד עכשיו הן כנראה עוד לא השתכנעו שעליהן להגיע ולהירשם כמובטלות.

ואסל טאהא: אפשר לומר שיש אבטלה סמויה בקרב הנשים, ששיעורה הוא יותר מ-15 אחוז.

ואסל טאהא: אם נבדוק טוב, ונעשה מחקר טוב בסקטור הערבי, נמצא שיותר מ-15 אחוז מהנשים לא מגיעות ללשכות, ולכן באופן מעשי, האבטלה בקרב הנשים במגזר הערבי, היא הרבה יותר רחבה ממה שאנחנו רואים בסטטיסטיקות הרשמיות שעומדות בפנינו.

ואסל טאהא: לכן, יש להציף את העניין הזה, להעלות אותו בצורה מדוייקת יותר, ואפילו להקים עוד קבוצה של חברי כנסת, על מנת להעלות אותו גם בממשלה.

ואסל טאהא: אפשר שאנחנו נעזור להעלות את הנושא במליאה ובוועדות שונות - אך לפי דעתי, יש להעלות את העניין הזה בממשלה, וזוהי חובתך, גברתי היו"ר, כחברת כנסת מהקואליציה.

ואסל טאהא: בנוסף, אנחנו מוכנים שתזמיני אותנו לעלות ולדבר שם, כדי לעזור להציג את הנושא.

גילה גמליאל: אני מסכימה שאנחנו צריכים לקדם את המהלך.

גילה גמליאל: בהיבט הפרלמנטרי, אנחנו יכולים לקדם חקיקה, וזה מה שאנחנו עושים פה.

גילה גמליאל: בנוסף, אנחנו יכולים להעלות את הנושא לסדר היום, לפנות למשרדי הממשלה השונים, ולוודא העדפה מתקנת.

גילה גמליאל: ואסל טאהא: הנקודה האחרונה שאני רוצה לעלות, היא שלפעמים מציעים לבחורות הערביות עבודה במקומות מרוחקים מאד, והן מסרבות.

גילה גמליאל: או אז, הן נרשמות בלשכה כסרבניות.

גילה גמליאל: תמיד כדי לפתור בעיות, צריך גם לבחון אותן בצורה אובייקטיבית, וגם לבחון את הנסיבות ואת הנתונים.

גילה גמליאל: חשוב לראות את הדברים שקורים היום, ולהציף אותם.

גילה גמליאל: לטעמי האישי, ככל שיש יותר אפליה, גם נגד נשים בכלל, בטח ובטח נגד נשים ערביות, בטח ובטח בין ערבים ליהודים – מדובר בבעית מדינה, ובבעיה חברתית קשה, המשליכה על כל החברה הישראלית באשר היא.

גילה גמליאל: ככל שאנחנו נדאג לכוון יותר לכיוון שוויון, כך המצב של כולם יהיה הרבה יותר טוב, והמצב בחברה הישראלית יהיה הרבה יותר טוב.

גילה גמליאל: זוהי תפיסתי, אני הולכת איתה כבר שנים, וככה אני מאמינה.

גילה גמליאל: אני חושבת שככה גם הדברים מוכיחים את עצמם.

גילה גמליאל: יחד עם זאת, לפעמים יש גם נסיבות אובייקטיביות, שצריך לבחון אותן, ולראות כיצד בנסיבות האלה ניתן לפתור את הבעיות.

גילה גמליאל: באזור הצפון - ואותה בעיה קיימת גם באזור הדרום - יש מצוקה אמיתית של תעסוקה, ללא קשר להיבט של יהודים וערבים.

גילה גמליאל: יש מצוקה אמיתית של תעסוקה, וזה הנתון העובדתי.

גילה גמליאל: ממנו, ניתן לתרגם את זה, למה קורה לנשים בכלל, אשר להן יש מצוקה מול גברים, ומה קורה לנשים ערביות בפרט, אשר להן יש בעיה מול הנשים היהודיות.

גילה גמליאל: אם אישה גרה באחד היישובים המרוחקים ליישובים המרכזיים, שבהם יש יותר אפשרויות תעסוקה – זוהי בעיה אובייקטיבית.

גילה גמליאל: עלינו לפרוט את הבעיות האובייקטיביות, להכיר בהן, ולראות איך ניתן להגיע לפיתרון, תחת הנסיבות האלה.

גילה גמליאל: לדעתי, ככה אפשר להתקדם.

גילה גמליאל: אני טוענת, כי אין ספק שהנתונים האלה הם נתונים קשים.

גילה גמליאל: מעניין אותי לבחון גם את ההיבט של הסטודנטיות, וביקשתי שיבדקו לא רק את קורסי ההכשרה, אלא גם את הנושא של הבגרויות.

גילה גמליאל: אני חושבת שהנושא של המוסדות להשכלה גבוהה, הוא גם פן שיכול להעיד על המצב, ולקדם את הדיון.

גילה גמליאל: בואו נסתכל על הזכאות לבגרות, לפניכם מסמך רקע בנושא.

גילה גמליאל: הנתונים הם מאד חשובים, ואולי יוכלו לסייע לנו בהפניות שלנו למשרד החינוך, על אף שאין לנו כאן נציגות ממשרד החינוך.

גילה גמליאל: משרד החינוך הוזמן, אולם הם לא שלחו נציגים.

גילה גמליאל: בנוסף, אני רוצה למחות על כך שמתקיים דיון בנושא נשים במגזר הלא יהודי, ועל אף שכולם הוזמנו, כרגיל - אני מוצאת את עצמי כאן בישיבה, בנוכחות נציגות שהיא ברובה מהמגזר הלא יהודי.

גילה גמליאל: אני חושבת שהבעיה היא לא בעיה של המגזר הלא יהודי, אלא בעיה של כל החברה הישראלית.

גילה גמליאל: אני מקווה שיפנימו את זה, כי אני חושבת שזה פשוט לא מכובד ולא לעניין.

גילה גמליאל: זוהי פשוט חרפה, והדבר מכעיס לחלוטין.

גילה גמליאל: כעת נשמע את נאדיה חילו.

4404: גברתי היו"ר, ברצוני להעיר הערה כללית לעניין: עד שלא תשתנה הקונספציה הזאת, ועד שכל פגע או שוליות של החברה הערבית לא ייתפס כבעיה של המדינה, לא רק במימד התעסוקה כי אם בכלל – אז הדברים לא ישתנו.

4404: אני רוצה להתחיל, ברשותך, בהערה כללית, ולהגיד שאני ממש מברכת את היו"ר ואת הועדה, שמקיימת דיונים ספציפיים בנושאים של הנשים הערביות, מאחר ובקדנציה הזאת, בשונה מהקדנציה שעברה, אין לנו תת ועדה של מעמד האישה.

4404: לכן, אני חושבת שאחריות הועדה היא למלא את הפונקציה הזאת, ואכן היא מתמלאת, ואני בהחלט מברכת על כך.

4404: שנית, הדבר משרת בדיוק את המטרה שאת ואני דיברנו עליה קודם, שהיא תפיסת האחריות של התופעה הבעייתית, כאחריות שנופלת על הממסד ככלל, ולא רק על הקבוצה שסובלת מאותה בעיה.

4404: זוהי עוד התייחסות שהיא מאד חשובה.

4404: אני רוצה לענות על החלק של החינוך שחסר פה, ולאחר מכן להתייחס לדברים שנאמרו קודם.

4404: כל הנתונים מצביעים על כך, שהחינוך אינו מהווה בעיה בפני נשים.

4404: מספר הנשים בחינוך הבסיסי הוא לא מבוטל, ומספר הזכאיות לבגרות אף עולה עליו, והוא יותר גבוה ממספר הגברים הזכאים.

4404: גם באקדמיה, כולל מכללות, לפני שנתיים היה שוויון בין גברים לנשים, וכעת מספר הנשים עולה.

4404: כך, שהבעיה היא לא בעיה של הון מקצועי או של רכישת מיומנויות על ידי נשים, אלא התופעה הזאת קשורה ותלויה בכמה סטים של גורמים.

4404: ראשית, הגורמים האוניברסליים, שגברתי ציינה, קשורים בכל מה שקורה במדינה היום מבחינת מכת האבטלה, ומשפיעים באופן כללי גם על הנשים הערביות.

4404: שנית, הגורמים הקשורים לנושא הפמיניסטי של זכויות נשים ושל שוויון לנשים, מתווספים על הגורמים האוניברסליים, והם נכונים לגבי נשים יהודיות וכן לגבי נשים ערביות.

4404: על כך מתווספים עוד שני סטים של גורמים, שהם מאד ייחודיים, והם: הגורמים הפנימיים, שקשורים לחלק של ערביות, ולפיכך משפיעים רק על נשים ערביות; וגורמים נוספים שקשורים לתרבות ולמסורת הערבית, ולפיכך הם ייחודיים למגזר.

4404: כך, שבעניין הזה, אנחנו רואים שריבוי הגורמים האלה והשפעתם, מביא להגברת העוצמה של הבעיה, מאחר ויש לנו עוד סטים שלמים של גורמים נוספים ייחודיים, שמשפיעים על העניין.

4404: כל זה עדיין לא אומר שאין פיתרון לכך, ובעבר אף היו כל מיני תוכניות ודיונים על העניין הזה.

4404: לכל חלק יש את האחריות שלו: החברה הערבית צריכה להשכיל לעשות הרבה מעבר למה שהיא עושה היום, לממסד יש אחריות לשלב את ההשכלה הקיימת ואת המיומנויות הקיימות, ולנו יש את האחריות להמשיך ולדרוש את התערבות המדינה.

4404: ישנם נושאים שלא נמצאים תחת שליטתנו, אולם ישנם נושאים שניתן להשפיע עליהם, כמו למשל שילוב ושיתוף פעולה בין ארגוני נשים ערביים ויהודיים, לטובת מלחמה משותפת בבעיה.

4404: באופן כללי, בכל הקשור לחברה שלנו, חלה עלינו חובה ועשיית יתר ממה שנעשה עד היום.

4404: אני לא מתחמקת מאחריות, אלא כוללת את כל מקבלי ההחלטות, וגם את עצמי.

4404: זה עניין של תהליך יחסית איטי, אולם אנחנו כן רואים שינוי מסויים.

4404: אני יכולה להגיד, אולי בטעות, שאם הגורמים האוניברסליים היום היו אחרים, אפשר שכן היינו יכולים לראות יותר נשים ערביות משתלבות.

4404: אני מאד מסכימה עם מה שחבר הכנסת טיבי אמר, לגבי תנאי העבודה.

4404: לא פעם היו פניות אל נעמ"ת, ואליי באופן אישי, על שכר מחפיר, במיוחד בענף הייצור ובענפים שהם לא ממשלתיים, כי שם לא חייבים לשלם שכר מינימום כקבוע בחוק.

4404: כלומר, ניתן לראות ניצול מאד רציני.

4404: לעתים הנשים אף עוזרות להמשך הניצול, אך אני לא מאשימה אותן, כי אם הן פותחות את הפה להתלונן, אז הן בחוץ.

4404: אז הרבה פעמים הן מסתפקות ב-2,000 או 3,000 שקל, ולא מוכנות למחות, למרות שהן מכירות את החוק.

4404: העניין הזה באמת מאד בעייתי.

4404: החלק של ההכשרה המעשית קיים פה ושם, על אף שאני חשה שהוא אכן טיפה מצומצם.

4404: לדעתי, זה לא רק בגלל תקציבים, אלא גם בגלל עניין של חוסר נכונות ורצון אצל נשים שיש להן מסגלות אישית, והן רוצות לעבוד.

4404: חלק מהנשים שגמרו קורסים של הכשרה מקצועית, וזה עשוי להוות עבורן אמצעי להשגת המטרה, אינן משתלבות, בשל בעיות של מרחק ושל מחסור באזורי תעשייה ומקומות תעסוקה.

4404: דבר זה, בעצם, מקרין גם על האחרות לא להשתלב.

4404: היום הן כבר למדו טכניקה, כלומר, אם מציעים להן להשתלב בלימודים, הן טוענות כי לאחר הקורס ממילא לא מובטחת להן עבודה.

4404: לכן, הן מעדיפות לא להשקיע את הזמן ואת המאמץ, ולפעמים הן מוותרות מראש.

4404: מה שכן, יש פה ניצוץ של תקווה, בחלק של עסקים קטנים שמתפתחים.

4404: אנחנו רואים את זה בקורסים משולבים, וגם בנעמ"ת אנחנו עושים קורסים של יזמות עסקית, ואף קידמנו יוזמה יחד עם הרשות למעמד האישה, בנושא עסקים.

4404: דבר זה מקנה תעסוקות ביתיות, אמנם קטנות בהתחלה, אולם פותר הרבה מאד בעיות פנים, ומקנה אורך נשימה והכנסה כלשהי.

גילה גמליאל: קודם כל, אני רוצה, ברשותכם, לברך את האגודה לזכויות האזרח, על עצם הזמנת הדיון היום.

גילה גמליאל: שנית, אני רוצה לשמוע את סוניה, שהכינה חומר מעמיק בנושא.

גילה גמליאל: בבקשה.

סוניה בולוס: אני רוצה להוסיף עוד נתונים, כדי שנבין את הנושא יותר לעומק.

סוניה בולוס: כיום, כמעט 50 אחוז מכל הנשים במדינת ישראל, עובדות בשירות הציבורי, בכל משרדי הממשלה.

סוניה בולוס: רק 10 אחוז מתוך כל הנשים האלה, שעובדות במשרדי הממשלה, הן עובדות ערביות.

סוניה בולוס: נתון זה, כשלעצמו, הוא נתון בעייתי.

סוניה בולוס: זאת אומרת, שיש להכפיל את מספר הנשים הערביות שעובדות בשירות המדינה, כדי להגיע למצב של ייצוג של לפחות 18 אחוזים, שזה האחוז של המגזר הערבי מהאוכלוסייה.

סוניה בולוס: אני חושבת שזה משהו שהממשלה ומשרדיה צריכים לעשות.

סוניה בולוס: מספר הנשים הערביות הוא כל כך קטן, מפני שפשוט אין משרדי ממשלה ביישובים ערביים, כך שאין להן איפה לעבוד.

סוניה בולוס: המצב הזה יצר תופעה, לפיה יש מספר קטן של מקומות תעסוקה בתוך היישובים הערביים, וכתוצאה מכך יש תחרות מאד גדולה.

סוניה בולוס: זאת אומרת שהשכר המשולם הוא מאד נמוך, משום שאם העובדת אומרת: "לא", אז יש אלף עובדות אחרות במקומה, שמוכנות לעבוד בתנאים האלה.

סוניה בולוס: בשנת 1998 נערך סקר בנצרת, שהיא העיר המרכזית, ובה תנאי העבודה הם יותר טובים מאשר ביישובים יותר קטנים.

סוניה בולוס: מתוצאות הסקר עלה שכמעט 62 אחוז מכלל העובדות, קיבלו פחות משכר מינימום.

סוניה בולוס: והיום המצב הוא אפילו יותר גרוע, בשל מצב האבטלה הנוכחי.

סוניה בולוס: חלק מהבעיה הוא חוסר אכיפה, כאשר משרד העבודה פשוט לא אוכפים את חוק שכר המינימום.

סוניה בולוס: יתירה מזאת, היום עלינו מדרגה: למשל, אנחנו באגודה טיפלנו במקרה, שבו שתי דורשות עבודה הופנו למקום עבודה, שבו הציעו להן 1,200 שקלים, עבור משרה מלאה.

סוניה בולוס: שתיהן פנו לשירות התעסוקה, ושאלו: "האם אנחנו יכולות לקבל הצעת עבודה שהיא בלתי חוקית?".

סוניה בולוס: בתגובה, רשמו להן סירוב עבודה.

סוניה בולוס: כלומר, לא רק שלא אוכפים את חוק שכר המינימום, אלא שגם מענישים נשים שרוצות לעמוד על זכויותיהן הבסיסיות בתור עובדות.

סוניה בולוס: ישנם גורמים נוספים שתורמים לבעיה הזאת.

סוניה בולוס: אחד מהם הוא שאין מסגרות לטיפול בילדים קטנים.

סוניה בולוס: יש לי כאן נתונים, לפיהם יש במדינת ישראל היום 80 אלף ילדים, ששוהים במעונות יום ומשפחתונים במדינת ישראל.

סוניה בולוס: רק 10 אלף מתוכם הם ילדים ערבים.

סוניה בולוס: זאת, למרות שהילדים הערבים במדינת ישראל מהווים יותר מ-25 אחוז.

סוניה בולוס: כך, לאמהות הערביות אין מסגרת לשים בה את הילדים הקטנים.

גילה גמליאל: ממה זה נובע, לדעתך?

סוניה בולוס: אין מעונות יום, מכיוון שמשרדי הממשלה לא עושים מספיק מאמצים כדי לקדם את הנושא.

סוניה בולוס: יש 1,600 מעונות יום בישראל, כאשר רק 25 מתוכם עובדים במגזר הערבי.

גילה גמליאל: כאשר מדובר באילו גילאים?

סוניה בולוס: מגיל אפס עד גיל שלוש שנים.

גילה גמליאל: כשמדברים על מעונות יום, מדברים על גילאי אפס עד שלוש.

גילה גמליאל: מבחינת החוק במדינת ישראל היום, אין חובה ממשלתית לגבי העניין הזה.

גילה גמליאל: בואו ננסה למקד את הדיון מבחינת החוק.

גילה גמליאל: גם אני באופן אישי הגשתי הצעת חוק, לפיה יש לעגן את כל נושא מעונות היום, כדי שנשים תוכלנה לצאת לעבודה.

גילה גמליאל: אין ספק שפיתרון עבור הילד הוא אחד השיקולים המשפיעים על קבלת החלטה של אישה אם לצאת לעבודה.

גילה גמליאל: אך האם יש לעניין זה השלכה ישירה על מקומות העבודה?

סוניה בולוס: היום, כאשר מוגשת תוכנית מתאר, יש חובה, על פי כמות בנייה באזור מסויים – להקים מעון.

סוניה בולוס: אולם במגזר הערבי, אין מימדים כאלה של בנייה, כי סגנון הבנייה הוא שונה, כך שהוא אינו עונה על המימד החוקי הזה.

סוניה בולוס: אין פרוייקטים מאד גדולים שמחייבים הקמת מעון לפי זה, אבל המשפחתונים הם באחריות של הרווחה.

סוניה בולוס: גורם נוסף הוא נושא ההכשרה המקצועית, כאשר אני לא מדברת רק על ההכשרה המקצועית שממומנת ע"י משרדי הממשלה, אלא גם על בתי ספר מקצועיים.

סוניה בולוס: ברוב בתי הספר המקצועיים במגזר הערבי, מלמדים נושאים מאד מסורתיים כגון תפירה, ספרות, או בישול, אשר אין להם כלל ביקוש בשוק העבודה המודרני.

סוניה בולוס: זהו פשוט בזבוז של זמן, וצריך לחשוב על אלטרנטיבות אחרות, ולהכניס תוכניות שמתאימות יותר לשוק העבודה המודרני.

סוניה בולוס: גורם שלישי הוא בעיית התחבורה הציבורית, שזו גם כן בעיה שצריך לחשוב איך לפתור אותה.

סוניה בולוס: יש לעזור לנשים שגרות ביישובים מרוחקים להגיע לערים יותר גדולות, שבהן היצע העבודה הוא יותר גדול.

סוניה בולוס: גורם נוסף הוא אזורי התעשייה ושטחי התעשייה ביישובים הערביים.

סוניה בולוס: היום, 3.2 אחוז בלבד משטחי התעשייה בתחומי משרד התמ"ת, הם בתוך היישובים הערביים.

סוניה בולוס: אם אין אזור תעשייה – אז אין מקומות עבודה, וזה מהווה גורם נוסף.

גילה גמליאל: החוכמה בישיבות היא לא רק להציף את הבעיות, אלא גם לבחון את הדרכים לפיתרון.

גילה גמליאל: ראינו ששיעור האבטלה באוכלוסייה הזו הוא גבוה, ושבאזור הצפון והדרום יש מצוקה אפילו יותר קשה.

גילה גמליאל: ראינו שיש מספר בעיות אובייקטיביות, וכן ראינו שכדאי לבחון מה החוק אומר, ואולי להוסיף לו תיקון.

גילה גמליאל: בואו נתקדם מכאן הלאה.

גילה גמליאל: צריך לחשוב בצורה יותר יצירתית, כדי לראות איך מתקדמים מכאן, ומה הדרישות שלנו בסוף התהליך.

תג'ריד ג'השאן: אני עו"ד תג'ריד ג'השאן משדולת הנשים.

תג'ריד ג'השאן: אני הולכת לפי הקו המנחה שהתוותה היו"ר, ולא אעלה את הבעיות, כי אני חושבת שהדיון מיצה לא את כל הבעיות אמנם, אבל את רובן.

תג'ריד ג'השאן: מכיוון שנמצאת איתנו חברתי, עו"ד רבקה שקד, אני רוצה לנצל את ההזדמנות, ולשוחח על תעסוקת נשים וייצוג הולם של נשים ערביות בסקטור הציבורי.

תג'ריד ג'השאן: אני חושבת שעד היום אין לנו ממצאים ונתונים לגבי תעסוקת נשים בסקטור הציבורי, והייתי רוצה לפנות לגורמים המתאימים,שיבדקו את הנושא.

תג'ריד ג'השאן: אני חושבת שאולי כדאי אפילו לקיים דיון מיוחד בהקשר הזה.

תג'ריד ג'השאן: עלינו לחפש מדיניות פעולה, שתביא לייצוגן ההולם של נשים ערביות, כחלק מכלל הנשים במדינת ישראל, וגם כחלק מהאוכלוסייה הערבית – כאשר על שני המקרים חל החוק מבחינת ייצוג הולם.

תג'ריד ג'השאן: כמו כן, אני מציעה גם לבדוק מחדש את התיקון שהוצע בזמנו על ידי חבר הכנסת חסנין אלג'בארה, לייצוג הולם של נשים ערביות.

תג'ריד ג'השאן: בנוסף לחוק הקיים היום, לגבי ייצוג הולם של האוכלוסייה הערבית, הצ'רקסית והדרוזית, עולה היום צורך בסעיף נוסף, או בתיקון של הסעיפים הקיימים – שיביא לייצוג הולם של נשים ערביות באופן ספציפי.

תג'ריד ג'השאן: אבקש ממך, גברתי היושבת ראש, לבדוק את האפשרות.

רבקה שקד: קודם כל, אני מבקשת לומר שנציבות שירות המדינה מטפלת רק במשרדי הממשלה.

רבקה שקד: לכן, כשמדברים על "השירות הציבורי", אז בעצם מתכוונים להרבה מקומות עבודה כמו השלטון המקומי או חברות ממשלתיות, שנציבות שירות המדינה אינה מטפלת בהם.

רבקה שקד: כמו כן, נציבות שירות המדינה לא מנהלת גם את כל הנושא של כוח אדם בהוראה.

רבקה שקד: לכן אני אשוחח כרגע רק על שירות המדינה, ומשרדי הממשלה פרופר.

רבקה שקד: שירות המדינה מקיף כשישים אלף עובדים, לא כולל את המספרים של מערכת הביטחון, כאשר 62 אחוז מהם הם נשים.

רבקה שקד: לפי חלוקת העבודה הפנימית הקיימת בנציבות שירות המדינה, אני לא מטפלת בבני מיעוטים, אלא אחראית רק על הנושא של קידום נשים.

רבקה שקד: יש אגף אחר שמטפל בנושא של בני מיעוטים, שלא נמצא כאן היום.

רבקה שקד: הבאתי איתי את הנתונים שנציבות שירות המדינה פרסמה, כפי שפורסמו על ידי הגברת הניה מרקוביץ', שהיא אחראית על הנושא הזה, ואני מניחה שרבים פה מכירים אותה.

רבקה שקד: צריך לדעת שהייצוג הכללי של בני מיעוטים בתוך שירות המדינה הוא מאד מאד נמוך.

רבקה שקד: סך הכל, בשנת 2002, היו 6.1 אחוז בני מיעוטים מכלל העובדים, כלומר 3,440 עובדים בני מיעוטים, מתוך יותר מ-56 אלף עובדים.

רבקה שקד: הכוונה לא רק לערבים.

רבקה שקד: מתוך המגזר הזה של אותם בני מיעוטים, היו בשנת 2002 38.3 אחוז נשים, כלומר 1,316 נשים.

עלי חיידר: אני עו"ד עלי חיידר, מטעם עמותת "סיכוי", והמרכז האיגודי הערבי לפיתוח כלכלי, ובמסגרת העבודה שלי אני ממש מנהל את העניין הזה של קידום אזרחים ערבים לתפקידים בכירים בשירות המדינה, בחברות הממשלתיות, ובמערכת בתי המשפט.

עלי חיידר: היום יש חוק, שהתקבל לפני שנתיים וחצי, שמחייב ייצוג הולם.

רבקה שקד: רק בשירות המדינה, זה לא כולל את כל השירות הציבורי.

רבקה שקד: לגבי נשים בכלל, יש חוק שמחייב בכל השירות הציבורי; לגבי בני מיעוטים, החוק מתייחס רק לשירות המדינה.

רבקה שקד: בשירות המדינה יש להן, לכאורה, העדפה מתקנת כפולה, אולם בשירות הציבור, רק בגין היותן נשים.

עלי חיידר: לפניכם דו"ח שכתבנו, ואני גם אגיש זאת ליו"ר ולחברי הכנסת הערבים.

עלי חיידר: זה דו"ח שאני מכין מדי שנה, תוך שאני עוקב גם אחרי הנתונים של נציבות שירות המדינה, והוא כולל את הנתונים לגבי הייצוג של הנשים הערביות בשירות המדינה.

עלי חיידר: עד סוף שנת 2002, היו 1,316 עובדות לא יהודיות, שהן מהוות 38 אחוז מכלל העובדים הערבים בשירות המדינה.

עלי חיידר: הנתון הזה לא כולל רק נשים ערביות, אלא כולל גם 17 עובדות ערביות לא מוסלמיות, המהוות 1.3 אחוז מכלל העובדות הלא יהודיות בשירות המדינה; וכן 104 עובדות נוצריות לא ערביות.

עלי חיידר: היו"ר גילה גמליאל: מה התפקידים שלהן?

עלי חיידר: כ-97.3 אחוז מכלל העובדות הערביות בשירות המדינה, מועסקות על ידי שישה משרדים ממשלתיים שהם: משרד הבריאות, משרד העבודה והרווחה, משרד החינוך, משרד המשפטים והנהלת בתי המשפט.

עלי חיידר: רובן ככולן עובדות בתפקידים מאד זוטרים, בתפקידים סקטוריאליים, שנותנים שירות לחברה הערבית.

עלי חיידר: כמו כן, כולן עובדות באזור המגורים שלהן, באזור הצפון.

עלי חיידר: אין כמעט אף עובדת ערבייה שמועסקת בתפקיד בכיר במשרדים הממשלתיים הראשיים בירושלים, ועל כן הן לא נגישות לעניין של קבלת החלטות, והן לא יכולות להשפיע על המדיניות של הממשלה.

עלי חיידר: לכן היו גם תיקונים בשנתיים וחצי – שלוש שנים האחרונות.

עלי חיידר: האחד, שנוגע לשירות המדינה, מטיל חובה על נציבות שירות המדינה לקבוע יעדים לגבי האפשרות לקדם את הייצוג של הנשים הערביות.

עלי חיידר: יעדים כאלה לא נמצאים, לדעתי.

עלי חיידר: מצד שני, אני מודע גם למאמצים שנעשים על ידי הגברת הניה מרקוביץ'.

עלי חיידר: כל שנה הנתונים האלה צריכים להיות מובאים לועדת חוקה, חוק ומשפט, אולם בשנה שעברה הנתונים האלה לא הובאו אליה.

עלי חיידר: בקדנציה הקודמת, היתה ועדת משנה לועדת חוקה, חוק ומשפט, שעסקה בנושא של ייצוג האזרחים הערבים, ואני חושב שצריכה להיות ועדה כזו גם בקדנציה הנוכחית.

עלי חיידר: בנוסף לכך, באף אחד מהמשרדים הממשלתיים, למשל, במשרדי המדע, החוץ, ביטחון הפנים, התחבורה, התשתיות הלאומיות, הבינוי והשיכון, התיירות והתקשורת – אין אף עובדת ערבייה.

עלי חיידר: זאת, על אף שהמשרדים האלה הם מאד חשובים לאזרחים הערביים, וגם להתפתחות שלהם.

עלי חיידר: במשרדי הדתות ואיכות הסביבה – יש עובדת ערבייה בכל אחד מהם.

עלי חיידר: במשרד המסחר והתעשייה, וכן ביחידת הסגן למנהל מקרקעי ישראל – יש שתי עובדות ערביות.

עלי חיידר: על כן, רוב העובדות הערביות מועסקות בתפקידים של נתינת שירות רק לחברה שלהן, משום שיהודים לא יכולים למלא את התפקידים האלה.

עלי חיידר: בנוסף לכך, היה תיקון לפני שלוש שנים, שמבטיח ייצוג הולם לאוכלוסייה הערבית, בדירקטוריונים של החברות הממשלתיות, דבר שהיה דומה לתיקון שהיה בנוגע לייצוג של הנשים ב-93'.

עלי חיידר: מ-93' ועד עכשיו, הייצוג של הנשים היהודיות עלה בצורה מצויינת, לפי דעתי, כאשר היום יש 214 נשים יהודיות שהן דירקטוריות בחברות הממשלתיות.

עלי חיידר: במהלך שלוש השנים האחרונות, לא עלה הייצוג של הנשים הערביות בדירקטורים של החברות הממשלתיות, והמספר נשאר עומד על 6 נשים בלבד.

עלי חיידר: על כן, האחריות של השרים, לפי דעתי, שחלק גדול מהם גם מהליכוד, חייבים למנות אזרחים ערביים לתפקידים האלה.

גילה גמליאל: השאלה הנשאלת היא, האם מבחינת החוק, ייצוג הדירקטורים במגזר אכן מיושם?

עלי חיידר: יש חוק החברות הממשלתיות, ובמסגרתו היתה עלייה לגבי מספר הגברים הערבים, שאמנם היתה עלייה קטנה מאד, ולא כל כך משביעה רצון.

עלי חיידר: הנתונים גם נמצאים כאן בדו"ח, בעמוד 42.

עלי חיידר: אבל לגבי הנשים לא היתה שום עלייה, יש כיום רק 6 נשים ערביות, לעומת 214 נשים יהודיות.

עלי חיידר: על כן, זוהי אחריות של הממשלה, של השרים, שהם האחראים על המינויים.

עלי חיידר: לצערי, לאחרונה גם נדחתה עתירה שהגישה עמותת "עדאללה" בנושא הזה, שעתרה נגד הממשלה, בכוונה לחייב את השרים למנות נשים ערביות.

עלי חיידר: גם המצב במערכת בתי המשפט קשה מאד.

עלי חיידר: אמנם שם, חוק שירות המדינה – מינויים, לא חל על מינוי שופטים, אבל חל לגבי העובדים במערכת האדמיניסטרטיבית בבתי המשפט.

עלי חיידר: יש רק 27 שופטים ערבים, מתוך 484 שופטים, והם מהווים רק 5 אחוז.

עלי חיידר: יש רק 3 שופטות ערביות, עד כמה שידוע לי.

עלי חיידר: גם מתוך העובדים המנהליים במערכת בתי המשפט, אחוז העובדים הערבים קטן.

עלי חיידר: יש מגמה של עלייה, אבל היא מאד קטנה, ולא כל כך משמעותית.

עלי חיידר: הטיפול וההתמודדות עם המצב, צריכים להיות באופן יותר רציני, וגם באופן הוליסטי.

עלי חיידר: כלומר, יש לטפל בכל התחומים.

עלי חיידר: במיוחד מוטלת האחריות בעניין הזה על נציבות שירות המדינה, על השרים, ועל הממשלה.

עלי חיידר: כאשר אני מודע גם לעובדה שהתקבלה החלטת ממשלה ב-19 לאוגוסט, שקבעו שכמדיניות מתחייבים שבמהלך השנה, לפחות בכל אחת מהחברות הממשלתיות, יהיה דירקטור ערבי אחד, וגם ימשיכו בתוכנית.

גילה גמליאל: אם אנו רואים שהמגמה היא בכיוון חיובי, עלינו להציף את הדברים בצורה שיהיה ניתן להיות ממוקדים, ולשים את האצבע על המקומות שבהם יש מה לעשות.

גילה גמליאל: ממה שאני מכירה, לפחות, הממשלה הנוכחית אכן פועלת במגמה חיובית, ואנחנו צריכים לבוא עם הצעות קונקרטיות.

אחמד טיבי: אני רוצה לומר משהו מעדות אישית.

אחמד טיבי: יש שר שפנה אליי כבר כמה פעמים, והוא רוצה להכניס אישה כדירקטורית באחת החברות הממשלתיות שהן תחת שליטתו, אולם מזה שישה חודשים, עד לרגע זה, הוא לא מצליח.

אחמד טיבי: כך, שגם אם יש מישהו שיש לו נטייה, זה לא תמיד מסתיים בתוצאה חיובית.

עלי חיידר: ברשותך, אני אעלה עוד שתי נקודות ואסיים.

עלי חיידר: בעקבות התיקונים של חוק החברות הממשלתיות, אנחנו עשינו עבודה מאד רצינית: פרסמנו את התיקון של החוק בשפה הערבית, הקמנו מאגרי מידע, יש לנו שמות של מועמדים ומועמדות, שאותם אנחנו שולחים לשרים.

עלי חיידר: כמו כן, אנחנו גם מוסרים לאנשים את הנכונות שלנו לסייע להם.

עלי חיידר: אני רוצה להציע בהזדמנות זו, לאוזניהם של חברי הכנסת הנמצאים כאן, את החסר בחוק לפי דעתי.

עלי חיידר: בחוק החברות הממשלתיות, אין חובה שמבטיחה ייצוג הולם לאזרחים ערבים, כעובדים בחברות הממשלתיות.

עלי חיידר: יש רק חובה שמבטיחה ייצוג הולם של אזרחים ערביים כדירקטורים בחברות הממשלתיות.

עלי חיידר: דירקטורים זה חשוב בעניין של פיתרון לגבי השפעה על מדיניות, אבל בחברות ממשלתיות יש כמעט 60 אלף עובדים, שהייצוג של האזרחים הערבים בהם הוא פחות מאחוז אחד.

עלי חיידר: מדובר בחברת החשמל, בזק, וכל החברות מהסוג הזה.

עלי חיידר: לכן, לפי דעתי, צריך לעגן את זה בחוק.

עלי חיידר: בנוסף לכך, יש בישראל כיום 16 רשויות ממשלתיות: רשות השידור, הרשות השניה לטלוויזיה ולרדיו, הרשות לשיקום האסיר, וכן האלה.

עלי חיידר: גם בהן אין שום חובה שיהיה ייצוג הולם או העדפה של אזרחים ערבים.

עלי חיידר: גם כאן יש להגיש איזה שהוא תיקון בחוק, שיבטיח את הייצוג ההולם.

גילה גמליאל: גם ברשויות המוניציפליות אין חובה, וזו ממש קטסטרופה בהווייתה, נכון?

עלי חיידר: נכון.

עלי חיידר: היו"ר גילה גמליאל: אני ניסיתי לסייע למספר נשים שהתמודדו בבחירות האחרונות, ולצערי, ממש ללא הצלחה.

עלי חיידר: בעניין הייצוג הפוליטי של נשים ערביות בבחירות, היה לנו איזה שהוא קורס הכשרה לנשים, ואחת מהן אף הצליחה בבחירות.

גילה גמליאל: אני תמיד טוענת שהממסדים הפנימיים מאד משפיעים ומשליכים על הדברים באופן כללי.

גילה גמליאל: אני אומרת את זה גם הרבה בעניין של הצבא, והדבר חל גם על ההיבט המוניציפלי.

גילה גמליאל: שם יש בעיה אמיתית בייצוג של נשים: אין כלל חובה שיהיו נשים עובדות ברשויות המוניציפיליות, קל וחומר אין חובה שיהיה להן ייצוג בהתמודדויות.

גילה גמליאל: דבר זה יוצר אחר כך בעיה אמיתית, שמשליכה על פני החברה בכלל, ועל הייצוג בכנסת.

גילה גמליאל: היתה רק חברת כנסת ערבייה אחת, וגם הייצוג ברשימות גם לא גדול במיוחד.

גילה גמליאל: כל הדברים האלה הם בעיה אמיתית, ויש להם משמעות מאד מכרעת על החברה.

גילה גמליאל: לכן גם כאן צריך לעשות איזה שהוא מהפך תפיסתי, בטווח של ארבע שנים, אולם זה לא הנושא העיקרי כרגע.

גילה גמליאל: זהבה מעיריית בת ים, ביקשה ממני באופן מיוחד להגיע לדיון הזה, ונרצה לשמוע אותך.

זהבה מזור: אני הגעתי לכאן בזכות חברי, אחמד סעיד, מסכנין, ששם יש בעיה די קשה בסקטור הערבי.

זהבה מזור: לפני שאתחיל את דבריי, אגיב לגבי עניין שהועלה כאן קודם.

זהבה מזור: למיטב ידיעתי, בשלטון המקומי מחייבים בחוק להעסיק 10 אחוז מוגבלים, ובעיריית בת ים החוק הזה גם מיושם לחלוטין.

זהבה מזור: אצלנו בבת ים יש אוכלוסייה ערבית, ואם השלטון המקומי יחייב את הרשויות להעסיק 10 או 20 אחוז בני מיעוטים, או ערביות – זה יהיה דבר מבורך.

4404: בעניין של החקיקה, גברתי, ההיסטוריה הוכיחה, שכל השינויים שבמהלכן נשים התקדמו באופן יותר מזורז, הושגו בעקבות חקיקה.

גילה גמליאל: צריך גם לחשוב על חקיקה הגיונית, כי לטעמי, יש פה בעיה מבחינת נגישות.

4404: אמנם יש פה שני חוקים, שבאו כדי לתת שוויון לסקטורים שהיו מופלים: הערבים והנשים.

4404: אבל אם נסתכל על זה בפועל, הנשים הערביות נופלות בין הכיסאות.

4404: כי כשמדברים על ערבים, אז זה יותר גברים ערבים, וכשמדברים על נשים, אז זה יותר נשים יהודיות.

4404: לפי דעתי, אפשר להכניס תוספות מסויימות לחקיקה, שנוגעות לנשים הערביות באופן מיוחד.

4404: החקיקה היא הצעד הבטוח ביותר, שיביא לייצוג הולם ברשויות המקומיות.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע מי שלא דיבר, ולאחר מכן נסגור את הישיבה.

ח'לאילה אמאני: אני מייצגת כאן, ביחד עם חברתי, את לשכת עורכי הדין.

ח'לאילה אמאני: הועלו כאן הרבה נתונים סטטיסטיים לא כל כך משמחים, שמצביעים על כך, שלמרות שנעשתה חקיקה בנושא, היא לא יושמה, ולא עשתה את מה שהיא היתה אמורה לעשות.

ח'לאילה אמאני: זאת, משום שאין אכיפה.

ח'לאילה אמאני: אין דרך ושיטות לאכוף את החקיקה הזאת, ולא תוקנו תקנות, המחייבות את יישום החוק.

ח'לאילה אמאני: לדוגמא, אם מסתכלים בטופס של המכרזים לנציבות שירות המדינה, יש סעיפים שממש מחייבים את ממלא הטופס לרשום שמות אנשים שהוא מכיר, ויכולים להמליץ עליו.

ח'לאילה אמאני: אם אני אישה ערבייה, אני לא מכירה אנשים חשובים במדינה; אם לא ארשום שמות ממליצים, לא יקבלו אותי.

ח'לאילה אמאני: יש לי נתון נוסף, שלקחתי מאחד השופטים בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה.

ח'לאילה אמאני: 80 אחוז מהמתדיינים בבית הדין האזורי לעבודה בחיפה, הם ערבים.

ח'לאילה אמאני: למרות זאת, מכהנת שם שופטת ערבייה אחת.

ח'לאילה אמאני: יש לי עוד הרבה דוגמאות, שאין זמן לפרט אותן כאן.

ח'לאילה אמאני: הרעיון הוא, שגם אם נפעל לחקיקת חוקים או לתיקון חוקים, צריך לחשוב גם על שיטות לאכיפת החוקים האלה.

ח'לאילה אמאני: למשל, חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, אומר בצורה חד משמעית, שמעביד לא יכול שלא לקבל אדם לעבודה, מחמת מינו או גזעו, או נכות שיש לו.

ח'לאילה אמאני: אולם, כשאני מגישה את מועמדותי למקום עבודה מסויים, מבקשים ממני קורות חיים.

ח'לאילה אמאני: אם לאחר מכן שולחים לי מכתב שלא התקבלתי – אין חובה לנמק.

ח'לאילה אמאני: הם לא יגידו לי שלא התקבלתי מכיוון שאני אישה, או מכיוון שאני ערבייה, או מכיוון שאני בהריון.

גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה פרקטי לבקש מכל מקום לנמק למה לא מקבלים אדם לעבודה.

רבקה שקד: תמיד גם אפשר למצוא נימוק אחר, כגון שיש לך פחות ניסיון.

ח'לאילה אמאני: אין לאישה הזדמנויות לבדוק, אם היא אכן הופלתה, מחמת מינה או מחמת גזעה.

גילה גמליאל: מבחינה מעשית, אי אפשר לבקש ממקום העבודה לנמק מדוע לא קיבלו אדם לעבודה.

גילה גמליאל: תחת זאת, צריך לבוא על דרך החיוב: לדאוג שתהיה חקיקה שתדאג להעדפה מתקנת, ובהעדפות מתקנות לוודא אכיפה.

גילה גמליאל: דבר זה גם קיים בחלק מהמקומות, ואולי צריך לחדד זאת במקומות נוספים.

ח'לאילה אמאני: עוד הערה אחת באותו נושא.

ח'לאילה אמאני: אין אכיפה של חוק שכר מינימום, וברור שנשים נפגעות יותר מכך.

ח'לאילה אמאני: אפילו ברשויות המקומיות, אין אכיפה של שכר שווה לעובדת ולעובדת, ויש פערים של 50 אחוזים בין השכר של נשים לבין השכר של הגברים.

ח'לאילה אמאני: הדבר קורה גם ברשויות מקומיות יהודיות, ואפילו במשרדי הממשלה.

ח'לאילה אמאני: זאת, על אף שיש חוק שאוסר את זה.

ח'לאילה אמאני: אולם, מוצאים לכך כל מיני פיתרונות, כמו למשל לשנות את ההגדרה של התפקיד: "עוזרת המנהל" לעומת "סגן המנהל".

ח'לאילה אמאני: היום יש כלים בחוק, כך שאפשר לתבוע, ואפשר להביא מומחה בניתוח עיסוקים – אבל פשוט אין אכיפה.

ח'לאילה אמאני: לאגף לאכיפה יש אפילו סמכות להגיש כתבי אישום פליליים, ולא רק תביעה אזרחית – אבל הם לא עושים את זה.

ח'לאילה אמאני: הסיבה היא, שאין פיקוח.

ח'לאילה אמאני: אם נסתכל על ההיסטוריה של תביעות של נשים, שתבעו את המעסיק שלהם בגלל הפרת זכויות עבודה בסיסיות, כמו שוויון, שיש מספר חוקים שמתייחסים אליהן – נראה מספר מאד קטן של נשים, שבסופו של דבר הצליחו לפנות לבתי המשפט.

ח'לאילה אמאני: צריך לחשוב למה זה קורה.

גילה גמליאל: כל הנושא של פערי שכר בין גברים לנשים, הוא נושא כאוב.

גילה גמליאל: אם פורטים אותו, ניתן לראות שהוא תלוי בתנאי עבודה שונים, כמו הגדרות שונות לתפקידים, או תוספות שכר, ולא בהגדרה הבסיסית של משכורת.

גילה גמליאל: בנקודות מסויימות, שבהן יש אפשרות לבצע אכיפה, כמו בשירות המדינה – גם שם עדיין רואים את הפערים בשכר.

גילה גמליאל: זה קורה כאשר רואים פשוט פחות נשים, ככל שהדרג גבוה יותר.

ח'לאילה אמאני: יש לי עוד שני נושאים קצרים, שאני אדבר עליהם בקצרה.

ח'לאילה אמאני: עלה פה קודם עניין התחבורה הציבורית, שלא מאפשרת לנשים להגיע למקומות שמתקיימים בהם קורסי הכשרה, ולמקומות העבודה עצמם.

ח'לאילה אמאני: צריך למצוא מקומות עבודה קרובים למקומות המגורים שלהן, כמו אזורי תעשייה, או פשוט להקל במס על עסקים גדולים, שיפתחו סניפים באזורי מגורים שיש בהם כפרים ערביים דחוקים.

ח'לאילה אמאני: זאת, כפי שיש הקלות מס, שמעודדות מגורים של אנשים במקומות מסויימים ברחבי המדינה.

ח'לאילה אמאני: בנוסף, רציתי גם להדגיש את העניין שדיברתי עליו קודם, והוא השמטת סעיפים מסויימים בטפסים המיועדים למילוי בעת בקשה למשרה בשירות נציבות המדינה, או במקומות חשובים אחרים, כמו חברות ממשלתיות.

ח'לאילה אמאני: לפי דעתי, צריך פשוט להשמיט את הנושא של "לאום" ו"מין".

גילה גמליאל: אבל אז תיווצר בעיה, שלא יהיה אפשר לעשות את ההעדפה.

תג'ריד אל-אחמד: אני רוצה להמשיך באותו כיוון, כי אני מרגישה שהתחלנו לדבר על פיתרונות, וזה מאד טוב.

תג'ריד אל-אחמד: אני תג'ריד אל-אחמד מעמותת "כיאן", ארגון פמיניסטי בחיפה, ואני רוצה לדבר על שני דברים: התפקיד של הארגונים הפמיניסטיים, והתפקיד של הנשים, במילוי החלל הזה שנוצר בעקבות אי מילוי התפקיד של הממשלה, ובמיוחד במגזר הערבי, גם של הרשויות המקומיות.

תג'ריד אל-אחמד: אנחנו כל הזמן מדברים, ומביאים נתונים, אבל בסוף אין אנשים שבאמת מתחילים לפעול, ומציעים פיתרונות ריאליים.

תג'ריד אל-אחמד: בארגונים הפמיניסטיים היום יש כיוון של עידוד תעסוקת נשים, דרך קורסים להעצמה כלכלית, דרך פרוייקטים, או דרך קבוצות של העצמה.

תג'ריד אל-אחמד: נושא ההעצמה הוא נושא מאד מרכזי בעבודה של ארגונים פמיניסטיים.

תג'ריד אל-אחמד: אני רוצה לדבר על "כיאן" בצורה ספציפית, בעניין התחבורה הציבורית.

תג'ריד אל-אחמד: יש קבוצת נשים, שעברה קורס להעצמת נשים, והיום הן עובדות על פרוייקט קהילתי באחד הכפרים בצפון, שמהותו להכניס תחבורה ציבורית לכפר.

תג'ריד אל-אחמד: מדובר בקבוצה של עקרות בית, לא משכילות ולא עובדות, ואני חושבת שזה לא התפקיד שלהן בכלל.

תג'ריד אל-אחמד: הן עושות את התפקיד של הממשלה ושל הרשויות המקומיות, שהם צריכים לדאוג לכך.

גילה גמליאל: אני מוכרחה לומר שזה דבר מאד יפה.

גילה גמליאל: אני גם עובדת כעת עם מספר נשים מאחד הכפרים, שהתאגדו על מנת לטפל בעניין האנטנות.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שהיוזמה האישית היא דבר פשוט מרתק ומדהים, ועכשיו אני מעלה את זה לדיון בועדת מדע וטכנולוגיה.

תג'ריד אל-אחמד: לפי דעתי, הנשים האלה צריכות ללכת ולעבוד, ולא לדאוג לדברים שהממשלה והרשויות המקומות צריכות לדאוג להם.

תג'ריד אל-אחמד: בהקשר זה, אציין כי אתמול היה דיון בוועדה לזכויות הילד, בנושא המשפחתונים.

תג'ריד אל-אחמד: המשפחתונים היום מספקים מאות מקומות עבודה, גם למטפלות במשפחתונים, וגם לאמהות העובדות.

תג'ריד אל-אחמד: אם אישה לא מוצאת איפה לשים את הילד שלה - גם היא מפסידה מקום עבודה, וגם המטפלת מפסידה מקום עבודה.

תג'ריד אל-אחמד: בנוסף, כמעט ואין מעונות יום במגזר הערבי, כך שהמסגרת היחידה עבור הילדים היא המשפחתונים.

תג'ריד אל-אחמד: לצערי הרב, יש הצעת חוק שלא עברה לגבי המשפחתונים, מכיוון שהיתה התנגדות של ועדת שרים; אך מהצד השני, יש כנראה כיוון של הפרטת המשפחתונים ממשרד העבודה ומשרד הרווחה.

תג'ריד אל-אחמד: יש שתי טענות: הטענה הראשונה, היא שבמשרדים הולכים להפריט את המשפחתונים, כדי לפתור את הבעיה של אי העברת הכספים מהרשויות המקומיות למטפלות; והטענה השניה, שאני חושבת שיש בה היגיון, היא שלא ניתן לחוקק חקיקה, רק בשביל תת קבוצה קטנה שדורשת זאת, אלא יש למצוא פיתרון כללי.

תג'ריד אל-אחמד: אבל במקרה הספציפי הזה, אני לא יודעת עד כמה פיתרון כללי באמת ייתן מענה.

תג'ריד אל-אחמד: לצערי הרב, זה מקצוע שמספק הרבה עבודה לנשים – גם לאמהות העובדות, וגם למטפלות – והיום הוא נמצא במצב לא טוב.

עדי עדוי: אני עדי, מהרשות לקידום מעמד האישה.

עדי עדוי: אין ספק שיש להתייחס לקידום מעמד האישה, כאל חלק בלתי נפרד מקידום המשק הכלכלי הישראלי בכלל, וזו היתה הראייה שלנו מאז שהתחלתי את תפקידי.

עדי עדוי: הנקודה הראשונה היא, שיש משולש לעשייה בעניין קידום מעמד האישה: משרדי הממשלה, הרשויות המקומיות הערביות, ואנשי העסקים.

עדי עדוי: אם נסתכל על החלטת הממשלה 2467, אשר אושרה ביום 16 לספטמבר 2001, ומספרה 769, על פי התוכנית הרב שנתית למגזר הערבי – משרד העבודה נדרש להקצות 67 מיליון ₪ להכשרה מקצועית, כאשר כל שנה יוקצו 6 מיליון ₪ לפתיחת כיתות השלמת השכלה לנשים.

עדי עדוי: תקציב כזה כמעט לא יושם ולא בוצע, אף על פי שהיו חריגים פה ושם.

עדי עדוי: ההחלטה הזו נפלה בין הכיסאות, במעבר בין שר העבודה ושר הרווחה, וזה פגע ישירות במגזר הערבי.

עדי עדוי: הכשרה מקצועית למובטלות היא שונה, על פי הצרכים של השוק הישראלי.

עדי עדוי: במשרד העבודה יש יחידה מיוחדת לפיתוח של הון אנושי לפי צרכי השוק הישראלי, וצריך לבנות קורסי הכשרה התואמים בדיוק את הצרכים, וכך להעביר אותם.

עדי עדוי: כי אין רק אנאלפבתיות ערביות, אלא יש גם מובטלות אקדמאיות, ויש מובטלות בוגרות תיכון.

עדי עדוי: בישיבת ועדת השרים לענייני ערבים האחרונה, בתאריך 19 לאוגוסט 2003, ועדת השרים הטילה על שרת החינוך, התרבות והספורט, על שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ועל שר הפנים והמועצה לביטחון לאומי – להכין תוכנית מפורטת, לרבות מנגנון ביצוע ולוחות זמנים, לטיפול בבעיות המרכזיות של המגזר הערבי שבתחומי אחריותם.

עדי עדוי: אני מציע, שכבוד יו"ר הועדה לקידום מעמד האישה תפנה לאותם שרים, לזרז את הטיפול בנושא.

עדי עדוי: אלה הם הגורמים האחראים ישירות על תעסוקת נשים, על תעסוקת גברים, ועל הקצאת אזורי תעשייה במגזרים הערביים, או אזורי תעשייה משותפים.

עדי עדוי: נמצא איתנו ח"כ ואסל טאהא, שבמסגרת היותו ראש הרשות, הוא קידם עניין של אזור תעשייה של כפר קנבי, ובנוסף גם אזור תעשייה משותף עם נצרת עילית.

עדי עדוי: בנקודות האלה, הרשות הקצתה משאבים, זימנה ישיבה עם נציגי משרדי התמ"ת, התיירות, המרכז היהודי - ערבי לפיתוח כלכלי, הג'וינט, הסוכנות ונוספים.

עדי עדוי: צריך גם לפנות לתמ"ת, על מנת להקים יחידה מיוחדת - שהיתה פעם במט"י - שתטפל בהכשרת נשים.

עדי עדוי: הרשות למעמד האישה מתכוונת לקיים מגעים עם מט"י, עם המרכז היהודי – ערבי, ועם גורמים אחרים.

עדי עדוי: זאת, על מנת לפעול כפיילוטים בצפון, כאשר אותן נשים שיוכשרו לכל מיני מקצועות, גם ישווקו וינהלו.

עדי עדוי: זאת אומרת, שתהיה עשייה של נשים.

לילי סופר: ברצוני להרחיב את הנקודה הזאת.

לילי סופר: כל הדברים שנאמרו פה מתנקזים בעצם לפיתרון.

לילי סופר: שמי לילי סופר, ואני עובדת ברשות לעסקים קטנים, שזה הזרוע הביצועית של התמ"ת.

לילי סופר: יש לנו 26 סניפי מט"י, של מרכז טיפוח יזמות.

לילי סופר: במגזר הערבי יש לנו סניף בנצרת, שעכשיו די סובל מקושי לא קטן ולא פשוט, ואנחנו מודעים לכך.

לילי סופר: אולם זה לא אשמת הרשות לעסקים קטנים, אלא הבעיה נעוצה במדיניות של ראש הרשות שם, מבחינת העברת תקציבים.

לילי סופר: עובדה היא, שיש סניפים אחרים שכן מצליחים לשרוד.

לילי סופר: מרכזי טיפוח היזמות מרכזים את כל הגופים, כמו שעדי תיאר כאן קודם.

לילי סופר: אנחנו מנסים לעבוד עם כולם, עם הג'וינט, שיש להם תקציב אדיר לנושא של אוכלוסיות של נשים ושל המגזר הערבי, ועם כל הגופים הנוגעים בדבר – כדי לארגן משאבים ולתת פיתרון.

לילי סופר: אני התלבטתי מה אנחנו עוד יכולים לעשות.

לילי סופר: אנחנו לא יכולים להסתמך רק בקורסים להעצמת נשים בלבד, כי זה לא מספיק.

לילי סופר: האישה צריכה בית שילווה אותה לכל אורך הדרך, משום שלהקים עסק היום זה לא דבר פשוט.

לילי סופר: לפעמים אנחנו מעדיפים שלא יקימו, מאשר שיקימו וייפלו.

לילי סופר: הסטטיסטיקה שלנו תמיד מסתכלת לא על ה"פלוס", אלא על מה יכול להיות "מינוס" בעוד כמה שנים.

לילי סופר: זה היתרון הכי גדול שיש למט"י, ולא צריך להמציא גופים נוספים.

לילי סופר: אני מסכימה עם ההצעה של עדי, לפיה יש לתחזק ולסמן למגזר הזה את התקציב, וכמובן לנשים.

לילי סופר: אין לזלזל בעסקים קטנים, עד 15 מועסקים, כי זה הפיתרון היום.

לילי סופר: הדימוי שעולה כששומעים "עסק קטן", הוא אישה שיושבת בבית ותופרת, אבל לא בכך מדובר.

גילה גמליאל: אני חושבת שהסיוע של מט"י יכול מאד לעזור.

גילה גמליאל: השאלה, מה לטעמך דרוש מצד הממשלה, כדי שבאמת יהיה ניתן להוציא את המקסימום מבחינת מט"י לגבי המגזר?

לילי סופר: התקציב כבר סגור.

לילי סופר: אנחנו יודעים מה התקציב של הרשות, והוא בכי רע, והוא כמובן ישפיע גם על המגזר, כי אנחנו מתקצבים אותו.

לילי סופר: היתה הקצאה להלוואות שניתנות בתנאים מועדפים, אבל עדיין היא לא מספיקה לאישה שהיא מתחילה והיא חלשה.

לילי סופר: אישה כזו אפילו לא תגיע לתנאי ההלוואה, מלכתחילה היא לא יכולה אפילו להיכנס למסלול הזה.

לילי סופר: לפי דעתי, הפיתרון צריך להיות ריאלי.

לילי סופר: ההכשרה המקצועית תכשיר לאזורי תעשייה שיקומו רק בעוד כמה שנים, גם אם נצא בקריאה לזרז תוכניות מתאר.

לילי סופר: פעולות שנעשות לטווח הרחוק הן מבורכות, אך יש אנשים שחיים בשטח, שצריכים להתפרנס כצורך מיידי, והם לא יכולים לחכות.

לילי סופר: אז ההכשרה המקצועית לא תיתן פיתרון, כי כרגע אין אזורי תעשייה.

לילי סופר: באותו אופן, אנחנו לא יכולים לדאוג במהרה לכך, שקו אוטובוס יגיע לכפרים הערבים.

לילי סופר: אם אנחנו, עם כל הגופים, נבוא בקריאה לממשלה, שהיזמות העסקית היא הפיתרון המיידי שיאפשר לנשים להתפרנס ולהתרומם – אז אני חושבת שהעסק הקטן הוא הזול ביותר והמהיר ביותר.

לילי סופר: הקמת מקום עבודה עולה 45 אלף דולר, ואף אחד במציאות הכלכלית הנוכחית לא ייתן יד לזה, וההכשרה המקצועית ספגה מכה, וגם אם יכשירו נשים, זה לא מבטיח להן מקומות עבודה.

לילי סופר: עלינו להסתכל על מה כן ניתן לעשות, וזה לאתר ולמיין, באמצעות הכלים המקצועיים שיש למט"י, מי כן יכולה להקים עסק ומי לא, ולצרף אותן למועדוני עסקים, ששם נשים יתמכו זו בזו.

לילי סופר: גם כרגע הן תומכות אחת בשניה, מוכרות אחת לשניה, כל אחת באה עם הדברים שהיא יודעת לעשות.

לילי סופר: מומלץ להקים עסקים מהבית, כדי לא לקחת סיכונים רבים, כדי לא להעמיס עליה כספית, וכדי שהיא לא תבוא בעוד שנה – שנתיים ותגיד: "אלה באו ועודדו אותי להקים עסק – לאיזה ברוך וחובות הכניסו אותי".

לילי סופר: אני רוצה להגיד בנימה אופטימית, שאם אנחנו הצלחנו בבני ברק, במגזר החרדי, הצלחה גדולה – אז אפשר להצליח גם כאן.

לילי סופר: אני מוכנה להזמין את יו"ר הועדה ואת הועדה מתי שתרצו, לסיור בחוץ, לראות כיצד נשים, כנגד כל הסיכויים, כאשר הבעל לומד בישיבה – הצליחו להקים עסק.

לילי סופר: העסקים הקטנים מהבית סובבים סביב הקייטרינג, האפייה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה יכול להיות פשוט הפיתרון, אם מסתכלים על הטווח של החמש שנים הקרובות.

מגלי והבה: אני מברך את היושבת ראש על כל הפעילות שלה, ובמיוחד בנושא החשוב של הנשים במגזר הערבי.

מגלי והבה: אני חושב שעברנו כברת דרך לא קטנה, ויש שינוי חיובי.

מגלי והבה: למשל, במגזר הדרוזי, שאני מעורה בו יותר, מספר הסטודנטיות הדרוזיות היום הוא גבוה יותר ממספר הסטודנטים הגברים, וזו עוד חברה יותר שמרנית באופי שלה.

מגלי והבה: מדינת ישראל מחוייבת לתת תעסוקה לכל אזרחיה, בכל התחומים, ולא צריך להפלות אף אחד.

מגלי והבה: אבל אני קצת מאוכזב מהאוכלוסייה הערבית בנושא הזה של קידום נשים, גם בנושא הפוליטי.

מגלי והבה: זאת אומרת, תעסוקה זה חשוב, אבל ציפיתי שתקום תנועה אזרחית – פוליטית, שיהיה בה ייצוג יותר אמין ונכון למה שחושבת האוכלוסייה הערבית באמת, ולא מה שחושבת מפלגה זאת או אחרת, במשך חמישים שנה.

מגלי והבה: הכוונה לאלה שרוצים להשתלב, לחיות, להיות שווים בין כולם, ולטפל בבעיות האוכלוסייה המקומיות.

מגלי והבה: אני בקואליציה, כמו גם חברתי היו"ר, ואנחנו יודעים מה המצב הכלכלי גם כאן, וגם במדינות האחרות, למרות שצרת אחרים לא צריכה לנחם אותנו.

מגלי והבה: אני חושב שהיום הכל תלוי בכן, הנשים, גם בפן של העלאת הנושא – ואני התחלתי להודות לחברתי היו"ר – כי צריך להעלות את הנושא ולקדם אותו.

מגלי והבה: במסגרת ההעדפה המתקנת, גוייסו בשנה וחצי האחרונות עשרה פרקליטים לתביעות של המשטרה, וכולם ערבים.

מגלי והבה: אני אומר, שלכל מטבע יש שני צדדים.

מגלי והבה: כל מה שקשור למדינה, לממשלה ולמדיניות – אנחנו נילחם בשביל להשיג.

מגלי והבה: אבל מהצד השני, יש מה שתלוי בנו.

מגלי והבה: אם אנחנו נמשיך כל הזמן לעסוק באותם דברים שכבר נאמרו – לא נצליח להתקדם.

מגלי והבה: אני מצפה היום שיהיו חמש או שלוש חברות כנסת ערביות.

מגלי והבה: תוכנית הממשלה להכניס משרות מיוחדות לערבים, עדיין קיימת ועובדת, אפילו בזמן הקיצוצים.

מגלי והבה: אני יודע על מספר תפקידים שכבר אויישו, וכבר בשנת 95', כשהחליטו להקצות משרות לבני המיעוטים - נכנסו לשירות המדינה 125 עובדים, בתפקידים ובמשרות מגוונים.

מגלי והבה: אבל זה לא מספיק.

מגלי והבה: כעת אנחנו נמצאים בתקופה כלכלית קשה, אבל זה לא אומר, שאין משרות שמיועדות למגזר הערבי, אם יהיו אנשים מתאימים ומוכשרים.

מגלי והבה: בנוסף, אנחנו נילחם שתהיה העדפה מתקנת לנשים.

מגלי והבה: אני רוצה לברך שוב את היו"ר על הנושא הזה, ולהוסיף כי שנינו יכולים, כחברי קואליציה, לראות איך אפשר להפעיל לחץ, גם על נציב שירות המדינה, וגם על מקבלי ההחלטות במשרדי הממשלה השונים – על מנת לאפשר העדפה מתקנת לנשים.

מגלי והבה: כפי שאמרתי, הכל תלוי בכם.

מגלי והבה: עליכם לעבוד נכון, ולהמשיך לפעול בצורה נכונה.

מגלי והבה: חשוב להפריד בין מפלגות קטנות שהולכות עם קו מדיני מסויים, שהוא בהחלט לא עולה בקנה אחד עם מטרות המדינה ועם קיום המדינה – ובין המטרות האלה.

מגלי והבה: בתוך עמי אני חי, ואני קורא את העיתונות של סוף השבוע, ושומע את חברי הכנסת מכל הקשת הפוליטית.

מגלי והבה: כאזרח בתוך המדינה הזאת, אני אומר לכם, שאם תמשיכו לסמוך על הקו הפוליטי הזה – לא תגיעו רחוק.

מגלי והבה: תודה רבה לכם.

גילה גמליאל: תודה למגלי.

גילה גמליאל: אני חושבת שהמסר שמגלי רצה להעביר, הוא שברגע שמציבים יעדים ובודקים את הכיוונים הנכונים, בהיבט הפרקטי של העניין, ולא הופכים את זה לדיון פוליטי – רק אז ניתן באמת להגיע להישגים.

אדלה ביאדי: אני אדלה ביאדי ממרכז "מוסאוא", המרכז לזכויות אזרחים ערבים בישראל.

אדלה ביאדי: רציתי להתחיל מהפיתרונות.

אדלה ביאדי: אני מסכימה עם כל מה שהועלה כאן בנוגע לבעייתיות, גם כל הבעיות של האוכלוסייה הערבית, וגם המצב הכלכלי – החברתי של האזרחים הערבים בכלל בישראל.

אדלה ביאדי: כחלק מדו"ח של מרכז מוסאוא, שפורסם לפני שבוע וחצי, התייחסנו בפרק שלם, לכל הנושא של אבטלת נשים ערביות, וחלק ממנו אף מצוטט כאן במסמך שיש בידיכם, ומוצעות שם גם הצעות לפיתרון.

אדלה ביאדי: אני לא אחזור על כולן, אולם לפי דעתי, אחת החשובות ביותר, היא ההצעה השלישית.

אדלה ביאדי: אם אנחנו רוצים לשלב נשים במעגל העבודה, צריך להתייחס לכמה נקודות.

אדלה ביאדי: יש להעביר סקר צרכים של הנשים, לאיזה קורסים של יזמות עסקית או עסקים קטנים וכולי, הן יכולות להיכנס.

אדלה ביאדי: לא כל אישה יכולה להיכנס לקטגוריה של אחרת.

אדלה ביאדי: ישנן ארבע קבוצות שצריך לקחת בחשבון, והן: נשים צעירות שאינן לומדות במוסדות להשכלה גבוהה, נשים שסיימו את לימודיהן במכללות להשכלה גבוהה, נשים נשואות המבקשות להצטרף לשוק העבודה, ונשים מבוגרות יחסית.

אדלה ביאדי: עבור כל קבוצה, צריך לראות איזה סוגים של קורסים יכולים לעזור להן בשילובן בעבודה.

אדלה ביאדי: על זה צריך להוסיף גם העדפה מתקנת, פיתוח יזמות עסקית, והקמת תשתית.

אדלה ביאדי: אסור לשכוח שיש כאן תפקיד מאד חשוב לארגוני הנשים.

אדלה ביאדי: אמנם לא באג'נדה של כל אחד מהם נמצא עניין תעסוקת הנשים, אבל כל ארגון נשי צריך לשמש כתומך עבור ארגון אחר.

אדלה ביאדי: כמובן שיש להתייחס גם לעניין היזמות העסקית, 6 מיליון השקלים שנמצאים, ועדיין לא נעשה איתם כלום, כמו כל מיני החלטות ממשלה במגזר הערבי.

אדלה ביאדי: תודה.

סייד אחמד: אני סייד אחמד מסכנין, ובאתי לכאן עם חברתי זהבה מזור, כדי להראות לה בדיוק מה קורה במגזר הערבי.

סייד אחמד: דיברנו על כל מיני בעיות, לגבי אבטלה, לגבי שכר, ולגבי התחבורה הציבורית.

סייד אחמד: אנחנו מסתכלים היום על דבר אחד ויחיד, שנובע מהבעיה של האישה במגזר הערבי.

סייד אחמד: במגזר הערבי אין תחבורה ציבורית בכלל, אפילו תחבורה פנימית בתוך העיר סכנין.

סייד אחמד: היו"ר ביקרה אצלנו, וראתה מה זה סכנין.

סייד אחמד: זה לא כפר קטן, זה עיר.

סייד אחמד: לגבי הקורסים לעסקים, גם אם רוצים לקיים אותם היום, אין מקומות לעשות זאת.

סייד אחמד: גם התוצאה של הקורסים היא אפסית.

סייד אחמד: היום, בסכנין יש 4,800 מובטלים, אז אין מאיפה להביא את התקציב.

סייד אחמד: גם לגבי מעונות היום, חסרים הרבה מקומות בסכנין, ולצערי הרב אין תקציב.

סייד אחמד: אין תקציבים בכלל, גם אם מסתכלים על כל המגזר הערבי, ולא רק על סכנין.

סייד אחמד: היום כל המועצות נמצאות במצב קשה מאד.

גילה גמליאל: אני לא רוצה שזה יצוייר כאילו זה קורה רק בגלל שזה במגזר הערבי.

גילה גמליאל: לדוגמא, קריית מלאכי נמצאת היום במצב קשה מאד.

גילה גמליאל: אם ראיתם, יש את הגמלאית שצועדת מקריית מלאכי לירושלים ברגל, כתוצאה מזה שתשעה חודשים לא שילמו משכורות, לא לשלוחות, אלא לעובדי העירייה עצמם.

גילה גמליאל: עכשיו נכנס ראש עיר חדש, ואין לו מענה או פיתרון מאף אחד.

גילה גמליאל: אם לא נשב, וניתן את דעתנו לגבי מה שקורה ברשויות המוניציפליות – זאת תהיה קריסה, והיא זו שיוצרת את האבטלה ואת כל הבעיות מסביב.

סייד אחמד: וכל הבעיות האלה יתפתחו גם לאלימות במשפחה.

סייד אחמד: יש אבטלה, הבעל לא עובד, האישה לא עובדת, הילד לא עובד – אין כסף.

סייד אחמד: אז הכל מצביע לכיוון של אלימות במשפחה, שהיא תופעה מאד נפוצה היום במגזר הערבי.

עו"ד בושרה ג'רייס: אני עו"ד בושרה ג'רייס מכפר יאסיף, ממלאת מקום יו"ר הועדה למעמד האישה בלשכת עורכי הדין.

עו"ד בושרה ג'רייס: קודם כל, אני רוצה לפתוח בדוגמא אישית, ולפנות לחברי עלי חיידר.

עו"ד בושרה ג'רייס: אני עבדתי עד שנת 2000 בירושלים, במשרד פרטי.

עו"ד בושרה ג'רייס: לאחר מכן חזרתי לכפר יאסיף, ומשום שעשיתי קורס באוניברסיטת חיפה, חשבתי להתקשר לעלי.

עו"ד בושרה ג'רייס: שלחתי קורות חיים לפני שנתיים, ומאז לא שמעתי כלום.

עו"ד בושרה ג'רייס: אני חושבת שיש פה עניין של חקיקה, שצריך לטפל בה.

עו"ד בושרה ג'רייס: בנציבות שירות המדינה יש כבר משרות, שצריך לאייש אותן.

עו"ד בושרה ג'רייס: צריכה להיות נגישות לסקטור הציבורי, כאשר כרגע אין נגישות, ואין אפשרות בכלל לברר איפה אפשר להתקדם.

גילה גמליאל: אני רוצה שנגיע לשלב הסיכומים, ואם שכחתי להציג איזה נתון מסויים, תעירו לי.

גילה גמליאל: ברור שבצד הקוסמטי, אנחנו מכירים בכך שהנשים הערביות סובלות פעמיים מהפליה, הן בשל היותן נשים, והן בשל היותן במגזר הערבי, ששם יש גם יותר בעיות.

גילה גמליאל: מה שאני חושבת שצריך להיעשות בפן הפרקטי, הוא קודם כל פנייה לנציב שירות המדינה, למתן העדפה מתקנת לנשים ערביות.

גילה גמליאל: זה, בכל מה שקשור לשירות הציבורי ושירותי המדינה.

גילה גמליאל: שם יצטרכו לבחון את כל האיזונים סביב ההעדפה המתקנת שקיימת היום כלפי ערבים, וההעדפה המתקנת שקיימת היום כלפי נשים - ולראות איך הנשים הערביות לא נופלות בין הכיסאות, כי זה מה שקורה היום בפועל, לטעמי.

גילה גמליאל: שנית, אני חושבת שיש לפנות לשר התמ"ת, על מנת שינתב את העניין של מט"י כפיתרון לבעיית תעסוקת הנשים במגזר הערבית.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה יכול להיות פיתרון יישומי.

גילה גמליאל: לגבי ההכשרה המקצועית, לא ממש הרגשתי כאן מהם הכיוונים לפיתרון מעשי.

גילה גמליאל: בל נשכח שאני כרגע לא שרה, ובל נשכח שהוועדה צריכה לנתב מסקנות אופרטיביות, על מנת שאנחנו גם נוכל לבחון מה נעשה.

גילה גמליאל: לכן אני רוצה שנתקדם בהיבט הפרקטי של העניין, ושתי הנקודות הראשונות נראות לי המתאימות ביותר.

גילה גמליאל: בנוסף, בנוגע לעניין של ההכשרה המקצועית, כדאי להכניס את העניין של שינוי הכיוון - מקורסים במקצועות מסורתיים, כגון תפירה, ספרות ומזכירות,

גילה גמליאל: לקורסים במקצועות כמו מתכנתת מחשבים, שיש להם ביקוש.

מיה שטיבל: אני רוצה לדבר על עניין הקורסים.

מיה שטיבל: אני חושבת שהנוכחים כאן תוקפים מקצועות כמו מקצוע הספרות, בגלל החשיבה שאם זה מקצוע נשי, הוא נחות.

מיה שטיבל: יש אחוז עצום של נשים, שעושות עסקים בבית עם ספרות ועם קוסמטיקה, ומתפרנסות יפה.

מיה שטיבל: השנה גם קיבלנו הוראה לא לעשות קורסים כאלה, מכיוון שמה שחשוב זה רתכות או מקצועות אחרים של גברים.

מיה שטיבל: חשוב גם לציין כי הקורסים האלה נוגעים לכל הנשים, ולא רק לנשים הערביות.

גילה גמליאל: לגבי ההכשרה המקצועית, אנחנו פונים להרחיב את מגוון ההכשרה המקצועית, גם למקצועות הטכנולוגיה.

עלי חיידר: אני רוצה להוסיף עוד שתי נקודות: האחת, לקרוא לשרים שאחראים על מינוי דירקטורים להפעיל את סמכותם, ולמנות דירקטוריות ערביות בחברות הממשלתיות שהם אחראים עליהם; זאת, משום שנציב שירות המדינה לא אחראי לזה.

עלי חיידר: יש חוק לגבי העדפה מתקנת, אבל השרים צריכים להפעיל את הסמכות שלהם, ולמנות דירקטורים.

גילה גמליאל: אם כן, נפנה לממשלת ישראל, ולנציבות, לבחינה של ההעדפה המתקנת לנשים.

רבקה שקד: ההעדפה המתקנת שניתנת לערבים בשירות המדינה, היא הרבה יותר פרקטית, מאשר זו שניתנת לנשים, במובן זה, שכבר שנים רבות משריינים משרות לערבים, כאשר לנשים אין משרות משוריינות.

עלי חיידר: הנקודה השניה נוגעת להגדלת ייצוג הערבים בהנהלת בתי המשפט.

עלי חיידר: צריך לפנות לוועדה למינוי שופטים, על מנת להגדיל את מספר השופטים הערביים כולל שופטי בית המשפט העליון, ועל מנת להגדיל את מספר העובדים במערכת בתי המשפט.

עלי חיידר: נקודה נוספת היא יוזמות החקיקה, וזה דבר שתלוי בכם.