הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 47, 2003-10-08 10:30

גילה גמליאל: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

מוריה אשכנזי: לכבוד הוא לנו שחברת הכנסת גילה גמליאל הגיעה אלינו.

מוריה אשכנזי: אני, באופן אישי, רוצה להודות לה בשם כל אחיות בריאות הציבור.

מוריה אשכנזי: כאשר היתה ישיבה אצלה בכנסת היא נתנה תרומה גדולה לאין שיעור לטיפות החלב, שנחשפו לסכנה שהן תעבורנה לקופות החולים.

מוריה אשכנזי: היא הצליחה להעלות את הנושא על פני המפה, והגענו למצב שבעזרת סיעת הליכוד כולה, בעזרתה של חברת הכנסת גמליאל, הצלחנו לעבור את התהליך של הפיצול.

מוריה אשכנזי: אנחנו נמצאים במאבק.

מוריה אשכנזי: עברנו קריאה ראשונה, אך המאבק שלנו לא תם.

מוריה אשכנזי: אנחנו כל הזמן דואגים.

מוריה אשכנזי: אני מדמה את עצמי לציפור טרף שמחכה לעוט על כל מי שמנסה להעביר אותנו לקופות החולים, ויש עדיין כאלה שמנסים.

מוריה אשכנזי: אני רוצה לציין כאן שהשירות שלנו הוא שירות ייחודי, שירות אוניברסלי, שנותן את עצמו לכל האוכלוסייה.

מוריה אשכנזי: אין כאן הבדל בין חברים בקופות חולים שונות.

מוריה אשכנזי: לא משנה אם מקבל השירות הוא עובד זר או עולה חדש.

מוריה אשכנזי: מי שרוצה, אפילו אם הוא מתגורר בעיר אחרת, יכול לבוא לתחנה שלנו ולקבל את השירות.

מוריה אשכנזי: אין שום מגבלה בקבלת טיפול.

מוריה אשכנזי: בשל הייחודיות שלנו זכינו בפרס מגן הילד של ראש הממשלה, בזמנו של ראש הממשלה יצחק רבין, זכרונו לברכה.

מוריה אשכנזי: יש לנו את אות ההוקרה של ארגון הבריאות העולמי, על הנושא של הטיפול המונע.

מוריה אשכנזי: אנחנו יכולים להתגאות, בזכות האחיות שלנו, בכך שהכיסוי החיסוני שלנו הוא שווה ערך לזה שקיים בארצות כמו שבדיה.

מוריה אשכנזי: אנחנו אפילו עולים על הנתונים שמגיעים מארצות הברית.

מוריה אשכנזי: כאן הכיסוי החיסוני מגיע לערכים מאד גבוהים של למעלה מ-90%.

מוריה אשכנזי: מדובר על ילדים וכל קבוצות האוכלוסייה שצריכה להתחסן.

מוריה אשכנזי: אנחנו דואגים להם.

מוריה אשכנזי: זה בזכות הפעילות שאנחנו עושות, ה- reaching out, כלומר, ביישום.

מוריה אשכנזי: אני, בתור אחות טיפת חלב, כאשר אני רואה שאישה לא מגיעה לתחנה, ולילדה מגיע חיסון, אני אחפש אותה באמצעים שונים, כולל ביקורי בית.

מוריה אשכנזי: לא אתיר שיהיה כאן איזשהו מחדל שבו ילד לא יקבל חיסון או שילד לא יעבור בדיקת שמיעה.

מוריה אשכנזי: מעבר לזה, בקבלה רגילה שאנחנו מקבלות – למשל, כאשר מגיעה משפחה חדשה, או כאשר אנחנו שומעים על מקרים של דיכאון לאחר לידה, על אלימות במשפחה, פגיעה בנשים.

מוריה אשכנזי: אלה דברים שהייחודיות שלנו בהם היא מעל ומעבר.

מוריה אשכנזי: אני לא חושבת שיש עוד סקטור שהוא בעל מיומנות כזו, שנותן שירות מכפר ראג'ר בצפון ועד אילת בדרום.

מוריה אשכנזי: אנחנו מכסים כמעט 80% מכלל הטיפול המונע בארץ.

מוריה אשכנזי: אני שוב אומרת – לכבוד לי שבאת לכאן, כי באמת אנחנו כולנו משמשות את בריאות הציבור, ומעריכים את המאמץ שעשית.

מוריה אשכנזי: אנחנו מקווים שהאנשים כאן יוסיפו ויציגו את הפעילות שלהם.

מוריה אשכנזי: טיפת חלב כאן זה מבנה, אך יש לו פעילות גם בתוך הקהילה.

חן זמיר: אני רופאת המחוז פה, של ירושלים רבתי, כולל גם בשטחים שמעבר לקו הירוק – בקעת הירדן וגוש עציון.

חן זמיר: אני מאד שמחה שבאת לכאן, אלינו.

חן זמיר: השירות שלנו הוא שירות בן 100 שנים, פחות או יותר.

חן זמיר: התחילה אותו הנרייטה סולד בירושלים העתיקה, כשהיה כאן לילדים גרענת בעיניים, ולא היה להם מה לאכול.

חן זמיר: אני חושבת שכדי לקלקל דבר כזה צריכים אומץ, מצד אחד, כי אף אחד לא יודע מה יהיה המצב כאשר יקלקלו, והרושם שלי הוא שיהיה צורך להקים את זה מחדש, ובמחיר גבוה יותר, גם במחיר בריאותי.

חן זמיר: יש כאן גם איזשהו חוסר בחשיבה לטווח ארוך.

חן זמיר: כל מי שיושב פה היה בטיפת חלב.

חן זמיר: מדדו אותנו, שקלו אותנו וחיסנו אותנו, ואנחנו יושבים פה היום.

חן זמיר: למבשרת יש דימוי קצת אליטיסטי.

חן זמיר: כאשר בדקנו את אשכולות היישובים – מבשרת והר אדר הן השמיניות היחידות שלנו.

חן זמיר: אני חושבת שהתחנה פה היא אופיינית לכל המקומות האחרים, של אחיות שאני אומרת שאין כמותן.

חן זמיר: זה מין חינוך ואופי כזה שהן לא יושבות בשקט.

חן זמיר: הן מחפשות את האנשים, יוזמות.

חן זמיר: כאשר מגיעה משפחה חדשה, עוד בטרם שילמה ארנונה, מייד אחות של בריאות הציבור דופקת להם בדלת.

חן זמיר: ככה זה הולך.

חן זמיר: זו שיטת העבודה – לא יושבים פה ונחים.

חן זמיר: מחפשים כל הזמן, ומעורבים כל הזמן בקהילה.

חן זמיר: אם אני רוצה לדעת אם יש מחלה זיהומית, אם יש בעיה בריאותית – אני שואלת את אחיות התחנה, ואין דבר כזה שהן לא יודעות.

חן זמיר: הן בדרך כלל גם תושבות אותו יישוב, והן יודעות.

חן זמיר: איך הן יודעות?

חן זמיר: – אני לא יודעת, אך הן יודעות.

חן זמיר: לפעמים מדובר בדברים מאד עדינים, והן מוצאות את הדרך הנכונה והטובה לעשות את זה.

חן זמיר: פה זה מקום שכל אחד יכול לבוא ולהיכנס.

חן זמיר: אין שום מכשלה, שום עיכוב, לא צריך להראות שום כרטיס חבר.

חן זמיר: מספיק שהוא עובר פה, הוא לא צריך להיות אפילו תושב.

חן זמיר: זה דבר מאד פשוט.

חן זמיר: כל אדם, כל אם, כל ילד – יתקבלו.

חן זמיר: אין שום מגבלת קבלה.

חן זמיר: אין תנאי קבלה.

חן זמיר: הדבר המיוחד, שנראה אותו אחר כך, זה הנושא של קליטת העליה.

חן זמיר: קליטת העליה האתיופית היא ממש דבר מדהים פה.

חן זמיר: נכון שהיו פה גלים קודמים של עליה מארצות אחרות, ואני לא הכרתי אותם, לצערי, כי עדיין לא הייתי בתפקיד, אבל אני זוכרת שהגיע גל עולים גדול בבת אחת, ואז אמרנו שנקים במרכז הקליטה תחנה של טיפת חלב.

חן זמיר: זה משהו ייחודי ויוצא מגדר הרגיל, שאנשים שבאים מתרבות אחרת, עם בעיות מאד משמעותיות, בתוך שנה לא רואים הבדל – אותם חיסונים, אותו מצב בריאות, אותו שיעור גדילה.

חן זמיר: איך זה קורה?

חן זמיר: – זה הודות למאמץ שמשקיעים.

חן זמיר: זה לא משהו היולי או מקרי.

חן זמיר: אלה הן העובדות.

חן זמיר: אני לא רוצה להכביר במספרים, הכינו פה האחיות מצע שלם לדיון.

חן זמיר: השירות הזה הוא חשוב.

חן זמיר: הוא בליבנו, ואנחנו מוכנים לעשות כל דבר שהוא על מנת לשכנע שלא כדאי, לא רצוי ואפילו אסור לצמצם אותו או לסגור אותו כפי שהציעו.

דני עזריאל: יצא לי לפגוש את טיפת חלב לעומק, לפניי ולפנים, כאשר הייתי מנכ"ל המשרד לביטוח לאומי.

דני עזריאל: ראיתי את העבודה הזו כאחד הדברים הכי חשובים לחברה הישראלית.

דני עזריאל: אני לא יודע כמה מכם זוכרים את התקופה שבה קופות החולים היו על כרעי תרנגולת, והם באו להתחנן לכספים.

דני עזריאל: המוסד לביטוח לאומי התנדב לגבות עבורם כספים.

דני עזריאל: היה חוסר איזון בין הקופות השונות.

דני עזריאל: הדבר הנפלא שיש בכלל בבריאות הציבורית זה הנושא של השוויון, כפי שהוזכר כאן.

דני עזריאל: הנושא הזה הוא חשוב מאד גם מבחינות אחרות – מהבחינה של חוסר מחויבות להיכנס לביורוקרטיה כלשהי.

דני עזריאל: לפעמים חוסר הרצון הזה נובע מבעיה כספית.

דני עזריאל: בדרך כלל אנחנו מגלים את זה אצל זוגות צעירים – אין להם כסף לשלם דמי חבר, ואז הם לא ייכנסו לקופת החולים.

דני עזריאל: פה זה מקום שנותן את המינימום שהמדינה מחויבת לתת כשירות בריאות לציבור.

דני עזריאל: יש את חמשת המ"מים שז'בוטינסקי דיבר עליהם בזמנו.

דני עזריאל: אחד הדברים הבודדים שנשארו כאמיתיים, מטעם המדינה, זה הנושא הזה של בריאות הציבור וטיפות החלב.

דני עזריאל: אם גם את זה מורידים, ומעבירים לקופות החולים אנחנו יודעים מה יהיה.

דני עזריאל: כולנו יודעים מה קורה בקופות החולים – אם אתה מעוניין בתוספת שירות מסוג מסוים –צריך להוסיף כספים.

דני עזריאל: מה יהיה אם לא, לא ישקלו את התינוק בזמן?

דני עזריאל: או לא יתנו מספיק חיסונים?

דני עזריאל: אלה דברים שאסור שיקרו.

דני עזריאל: לצערי הרב, הממשלה, בנושא הזה, הולכת לחטוא בגדול.

דני עזריאל: כבר "אכלנו אותה" בחינוך, בעניין הזה.

דני עזריאל: היום, כשמדברים על חינוך חינם – אין.

דני עזריאל: דברים אחרים שאמורים להיות בחינם – אין.

דני עזריאל: נשאר רק נושא הבריאות לתינוק.

דני עזריאל: אם את זה רוצים לקחת, זה בדיוק כמו הסיפור עם הסוס, רק שפה הסוס הוא הציבור הרחב.

דני עזריאל: גם כך המצב אינו טוב.

דני עזריאל: חשוב שבאת לכאן, וחשוב שהוועדה שבראשותך מטפלת בנושא הזה, בצורה ציבורית.

דני עזריאל: אנחנו מאותה מפלגה, ושייכים לממשלה, אבל לפעמים אנחנו צריכים להגיד להם: עצרו.

דני עזריאל: עד כאן.

דני עזריאל: כל הכבוד לך שנרתמת לעניין הזה.

דני עזריאל: אני אומר שבנושא הזה כדאי שנאמר – חברים, לא לדרדר את זה יותר.

דני עזריאל: אם זה יגיע לשם זה יהיה חמור.

דני עזריאל: אנחנו מזהים היום, פה, במבשרת, פנים מאירות לתינוק ולאם החדשה.

דני עזריאל: הוזכר כאן קודם הנושא של מצבים לא הכי קלים שיש לזוג הצעיר, ולאם הצעירה, להתמודד אתם.

דני עזריאל: שיתחילו גם להתמודד עם ביורוקרטיה?

דני עזריאל: אני זוכר שאחד הדברים הראשונים שעשיתי כמנכ"ל הביטוח הלאומי, לגבי הנושא של מענק לידה, היה שלא צריך בכלל מגע בין האם והביורוקרטיה.

דני עזריאל: כל המגעים נעשים בין בית החולים לבין המוסד לביטוח לאומי, כולל התשלום.

דני עזריאל: אני חושב שחשוב להשאיר את זה במסגרת הציבורית, לתת את השירות המינימלי הזה.

דני עזריאל: אם תוכלי לעזור בעניין הזה, תזכי למקום של כבוד.

יונה אמיתי: אני מנהל המחלקה לאם ולילד המתבגר של משרד הבריאות, שנותנת את התמיכה המקצועית להפעלת השירות לטיפות החלב בחינוך המיוחד ובבתי הספר, ומתמודדת עם הנושא של הרפואה המונעת.

יונה אמיתי: כל נושא הרפואה המונעת, שהואר כאן על ידי קודמיי, מחייב התייחסות רחבה ביותר, משום שזו רשת הביטחון לציבור מפני תחלואה.

יונה אמיתי: ככל שהרשת הזו תיפרם, יהיו יותר תורים בקופות החולים, בחדרי מיון ובמחלקות האשפוז.

יונה אמיתי: מעבר לאימפקט הבריאותי של זה, יש לזה גם מחיר כלכלי מאד גבוה.

יונה אמיתי: יש תחשיבים, בארץ ובחו"ל, שמראים שכל שקל שמושקע ברפואה מונעת, חוסך 5 עד 10 שקלים ברפואה המתקנת.

יונה אמיתי: שמעתי לא מעט מילים בכנסת.

יונה אמיתי: ניסו לשכנע את האוצר.

יונה אמיתי: גם בראיה של כלכלה, זו הרשת שצריכה את החיזוק דווקא בימים הקשים האלה, כשהמצוקות גוברות, והקשי של הציבור בהתנהלות היום יומית הופך את התחלואה לפצצת זמן.

יונה אמיתי: מבחינה מקצועית, ד"ר חן דיברה על זה בצורה מאד ציורית – קומנדו, סיירת – אחיות בריאות הציבור והרופאים העובדים במערכת פיתחו אקספרטיזה יוצאת מן הכלל בתחום הזה.

יונה אמיתי: אני עבדתי 25 שנה בבתי חולים, כרופא ילדים, וגם בקהילה, ואני מכיר את הלך המחשבה של הרופא, אם זה בקופת החולים ואם זה בבית החולים.

יונה אמיתי: הרופא שמתמודד עם תחלואה, כשבא אליו ילד לבדיקה של 8 עד 10 דקות, הוא לא מעוניין להתעסק עם רפואה מונעת.

יונה אמיתי: הרעיון של איחוד השירות עם קופות החולים נשמע כמו סיסמא רטורית, שרק נשמעת יפה, אך בתרחישים שזה נוסה בעבר זה אומר התמוטטות וקריסה של הרפואה המונעת בישראל.

יונה אמיתי: כשמגיע ילד חולה אף פעם לא יתעסקו עם המדידות, החיסונים, ומעקב ההתפתחות בצורה מסודרת.

יונה אמיתי: באופן פרדוקסאלי, דווקא בתקופות של מצוקה, ההחלטות הולכות לפי הדברים הדרמטיים.

יונה אמיתי: הרבה יותר קל לעשות לובי לחולה סרטן או לחולה בטיפול נמרץ מאשר לשירות כזה.

יונה אמיתי: אם בסדרי העדיפויות של חלוקת התקציבים מדובר על קיצוץ של אחוז אחד בבתי החולים, של 20% בשירות המונע, זה פשוט דבר בלתי נתפס.

יונה אמיתי: אני שמח שיש אנשים בכנסת משני צדי המתרס, שמבינים את גודל האבסורד ועומדים בפרץ למנוע את ההחלטות מהסוג הזה.

יונה אמיתי: השירות שלנו סבל וסובל מכרסום רציני, ונמצא באיום מתמיד.

יונה אמיתי: אמרה יעל דוידסון, שעצם העובדה שכבר במשך 30 שנה שומעות אחיות בריאות הציבור שעומדים לסגור את השירות, זה פוגע מורלית, פוגע ביציבות, פוגע בכל המערך של השירות.

יונה אמיתי: קופות החולים, כאשר התבקשו לתת את ההערכה התקציבית שלהם אם הן תיקחנה על עצמן את השירות, שתי קופות חולים נתנו הצעת מחיר שגבוהה פי 2 או 3 מהעלות הנוכחית של הפעלת השירות בידי משרד הבריאות.

יונה אמיתי: כשמגיע רגע של אמת גם באוצר, כנראה, יודעים שזה לא רציני, אבל עצם הנפנוף באופציה הזו, עצם האיום הזה, מזיק.

יונה אמיתי: יש ואקום גדול בשירות לתלמיד בבתי הספר.

יונה אמיתי: הילדים בגיל בית הספר מגיעים לרופא פעם בשנה-שנתיים, כאשר יש להם בעיה אקוטית, אבל ההתמודדות עם כל תחלואי הנוער, עם יצירת הרגלי הבריאות הנכונים, לעמוד בפרץ בפני עישון, סמים, התנהגויות מיניות מסוכנות, אובדנות ואנורקסיה – מי עושה את זה?

יונה אמיתי: אנחנו עומדים בפרץ, והנה, מורידים לנו 20%.

יונה אמיתי: צריכים לתפוס את הדברים לא רק בראייה של מצוקת הרגע.

יונה אמיתי: אז עושים כיבוי שריפות, מורידים 20% מהתקציב, וממוטטים את השירות.

יונה אמיתי: גם כך הוא נשחק וכורסם מאד בשנה אחת.

יונה אמיתי: עצם הביקור שלך כאן, וההתייחסות התקשורתית לנושא זה צעד יוצא מן הכלל בהעלאת המודעות של מקבלי ההחלטות, לא רק של הציבור, לגבי החשיבות של השירות הזה והאיומים המתמידים עליו.

מירה חיינוביץ: אני אחות בשירות הבריאות לציבור.

מירה חיינוביץ: אני רוצה להוסיף לדברים שנאמרו, ושאני מתחברת אליהם – כשאנחנו מדברים על טיפת חלב לעומת קופת חולים אנחנו מדברים על שני תחומי מומחיות.

מירה חיינוביץ: המניעה היא מומחיות אחת, כאשר עובדים עם בריאים – איך מונעים את המחלות, מאתרים אותן מוקדם ככל האפשר, לעומת הטיפול שניתן בבית החולים.

מירה חיינוביץ: אם פרופ' אמיתי דיבר הרבה על העניין של השילוב, והסביר שכאשר ילד חולה לא עושים לו את כל הדברים, גם אותו צוות שעובד בקופת החולים, ואמור לעסוק בחולים ובבריאים יחד, אי אפשר שאותו אדם יעשה זאת, כי אלה שני תחומי מומחיות.

מירה חיינוביץ: צריך לדעת שמניעה זו מומחיות.

מירה חיינוביץ: כשעובדים עם ציבור בריא זה לא אותו הדבר כמו שעובדים עם ציבור חולה.

מירה חיינוביץ: למי שיש מחלה מסוימת, הוא צורך את השירות בעצמו.

מירה חיינוביץ: הוא הולך לקופת החולים, ולא צריכים לחפש אותו.

מירה חיינוביץ: כאשר אנחנו עובדים עם אנשים בריאים, המטרה שלנו היא לגלות ולאתר מוקדם ככל האפשר.

מירה חיינוביץ: כאשר עובדים עם אוכלוסייה בריאה ורוצים לתת עוד ועוד חינוך לבריאות, כדי למנוע, כדי לא להגיע לכל המחלות הכרוניות שיכולות להיות, באוכלוסייה בריאה, כביכול, זאת התייחסות אחרת, אלה אסטרטגיות פעולה אחרות, וזו מומחיות בפני עצמה.

מירה חיינוביץ: לכן, השילוב, כפי שאנחנו חושבים, אינו יכול להיות, אלא אם כן יעבדו תחת כיפת גג אחת, אך זה מנדט של ארגון שמתמחה במניעה, לעומת מנדט של ארגון שמתמחה במתן טיפול מתקן.

נעמי אדלשטיין: אני המפקחת המחוזית.

נעמי אדלשטיין: הכנו חומר בעזרת כל הצוות במחוז, ואני רוצה לחלק לכם אותו.

נעמי אדלשטיין: אני מקווה שהוא יוסיף ראייה נוספת על כל מה שנאמר פה.

מוריה אשכנזי: בנוסף, יש לנו כאן זוג הורים ותינוק, ויש להם כמה דברים לומר.

הלנה קירמאייר: לבת שלנו קוראים פאני, והיא מטופלת בטיפת חלב מגיל מינוס 9 חודשים, כלומר, מתחילת ההריון.

הלנה קירמאייר: באתי לכאן אחרי שניסיתי להיות מטופלת בקופת חולים, וקצת התאכזבנו.

הלנה קירמאייר: הגענו לפה ומההתחלה קיבלנו טיפול מעולה – את כל הבדיקות של לפני הלידה, ואחרי הלידה הבאנו את התינוקת לכאן.

הלנה קירמאייר: היא עוד מעט בת חודשיים.

הלנה קירמאייר: אנחנו נהנים מכל רגע שאנחנו נמצאים פה.

הלנה קירמאייר: הטיפול מצוין.

הלנה קירמאייר: מכירים אותנו פה, ויודעים לטפל בנו בכל כך הרבה חום ואהבה.

הלנה קירמאייר: זה פשוט נחמד להגיע למקום כזה.

הלנה קירמאייר: חוץ מזה שאני יודעת שלא מביאים לכאן ילד חולה, אז אני לא חוששת להביא את הילדה שלי לכאן.

הלנה קירמאייר: אני מביאה אותה לשקילה, למעקב.

הלנה קירמאייר: לכל אמא צעירה יש שאלות רבות.

הלנה קירמאייר: אנחנו מביאים אותה לכאן בלי חשש שהיא תתפוס וירוס.

הלנה קירמאייר: הכל נעשה ממש בכיף.

הלנה קירמאייר: ממש כיף לבוא לפה.

מוריה אשכנזי: אתם עולים חדשים?

הלנה קירמאייר: אנחנו כאן 14 שנה.

הלנה קירמאייר: הגענו מקזחסטן וממוסקבה.

מוריה אשכנזי: אני רוצה לחדד נקודה – האם הזו ציינה שהיא לא חוששת לבוא לכאן כי היא יודעת שלכאן לא מביאים חולים.

מוריה אשכנזי: אם נתאר את הסיטואציה שכרגע יושבת אחות בקופת חולים, ומקבלת את המטופל של טיפת חלב, אם נכנס ילד עם חום גבוה ושלשולים, מה יהיה סדר העדיפות בטיפול, באותו רגע?

מוריה אשכנזי: קודם כל, תהיה חשיפה של אותו תינוק בריא לזיהום ויראלי.

מוריה אשכנזי: מצד שני סדר העדיפות יהיה לוותר על הטיפול בתינוק הבריא, כי המקרה השני הוא אקוטי.

מוריה אשכנזי: זו הסכנה.

מוריה אשכנזי: הראיה של האוצר היא באופן שלא רואים את מה שמצוי מתחת לפנס, אז ודאי שהראייה היא לא לטווח של לראות מה יש מאחורי הפנס.

מוריה אשכנזי: אם אנחנו נותנות היום חיסון של שתי טיפות נגד שיתוק ילדים, אתם יכולים לראות, מנגד, את המאבק של הנכים.

מוריה אשכנזי: מתוכם, קבוצה גדולה היתה של נפגעי פוליו משנות ה- 50.

מוריה אשכנזי: איזה עלות יש בזה למדינה?

מוריה אשכנזי: אני נותנת שתי טיפות ומונעת מחלה שהעלות שלה, אם היא תתפתח, חס ושלום, היא הרבה יותר יקרה.

יונה אמיתי: נשארו 4,000 נכים כתוצאה ממגפת הפוליו של שנות ה- 50.

יונה אמיתי: האוכלוסייה בישראל היתה אז כמיליון וחצי איש.

יונה אמיתי: כלומר, לו מגפה כזו היתה פורצת במדינה כמו המדינה שלנו היום, היה מדובר בסדרי גודל של עשרות אלפי חולים.

מוריה אשכנזי: אם אני עושה בדיקת שמיעה ומאתרת לקות בשמיעה, יש לי את כל האופציות לאן להפנות.

מוריה אשכנזי: התפקיד שלנו גם מהווה רמזור, לדעתי.

מוריה אשכנזי: אני מאתרת בעיות, ואני יודעת לאן לנתב לטיפול, כי הייחודיות שלי היא במקצועיות שלי, הבלעדית, של אחות בריאות הציבור, בראייה ממש רחבת טווח.

מוריה אשכנזי: מדובר על כל ההיבטים: קשר עם שירותי הרווחה, עם מחלקת החינוך – עם כל המחלקות ברשויות.

מוריה אשכנזי: חשוב שלא לתת לאקט הזה לעבור ולהשאיר את השירות כפי שהוא.

מוריה אשכנזי: מילא אם היינו שירות לקוי.

מוריה אשכנזי: יש לנו את דו"ח מבקר המדינה מלפני שנה.

מוריה אשכנזי: יש לנו כמה קבוצות חלשות באוכלוסייה.

מוריה אשכנזי: קבוצה אחת היא התינוקות.

מוריה אשכנזי: קבוצה שניה היא קבוצת הקשישים.

מוריה אשכנזי: קופות החולים התחייבו לתת את החיסון נגד דלקת הריאות וחיסון נגד שפעת.

מוריה אשכנזי: הם התחייבו לחסן את כלל האוכלוסייה המזדקנת שלהם, החל מגיל 65.

מוריה אשכנזי: הנתונים שהיו בפועל הם שבקושי הגיעו ל- 28 עד 30 אחוז.

מוריה אשכנזי: אז ניתן להם גם לטפל בתינוקות?

מוריה אשכנזי: זו הרי ממש סכנה.

מוריה אשכנזי: זו סכנה שאורבת בפתח.

מוריה אשכנזי: אני לא מוכנה להרשות למצב שלאיזה שהוא תינוק יחסר חיסון נגד דלקת קרום המוח או נגד שיתוק ילדים, או נגד דיפטריה.

מוריה אשכנזי: היתה תקופה שהורידו חיסון נגד שעלת.

מוריה אשכנזי: מה קרה?

מוריה אשכנזי: – התחילה שעלת.

יונה אמיתי: פי חמש.

יונה אמיתי: זה אומר עליה של 500% במקרי השעלת.

מוריה אשכנזי: כל עוד אני לובשת את התלבושת הזו, ועד יומי האחרון, אני מאמינה בבריאות הציבור.

מוריה אשכנזי: אני אומרת שוב: זו ממש סכנה לאוכלוסייה העתידית.

גילה גמליאל: אני שמחה לבוא לכאן.

גילה גמליאל: כשעלה לפני כמה זמן הרצון לקצץ את עניין השירות בטיפות החלב, בזמן הדיונים על התוכנית הכלכלית, זה היה אחד מהנושאים שהיוו קווים אדומים שהצבנו לעצמנו, בוועדה לקידום מעמד האישה.

גילה גמליאל: זה היה חלק אינטגרלי מההכרה שלנו בחשיבות העליונה של הטיפול המונע, הקליטה, המעקב תוך כדי מהלך ההריון, כל מה שקשור באלימות בתוך המשפחה – דברים שנחשפים כאן.

גילה גמליאל: לטעמי, מה שהצגתם כאן זה דבר שהוא מאד חשוב לעתיד.

גילה גמליאל: אחת הבעיות הקשות שלנו, במדינה, שהראיה היא אף פעם לא לטווח של עשר או עשרים שנה קדימה, אלא יותר ראייה שמצטמצמת לפן של מגבלות התקציב פר קדנציה.

גילה גמליאל: אז נוצרות הבעיות, ונוצרות סיטואציות מאד קשות שמנסים להעביר את קבלת ההחלטות פר משרד, כלומר- שמשרד הבריאות יחליט האם הקיצוץ יהיה בטיפות החלב או בטיפול במחלות סופניות.

גילה גמליאל: עוד נושא שעולה היום על הפרק, בהקשר הזה – האם יהיה קיצוץ בטיפולי המבחנה או בדברים אחרים.

גילה גמליאל: אני לא חושבת שזה בדיוק צריך להיות השיח.

גילה גמליאל: אמרתי את זה גם במספר ישיבות שקיימנו בנושא הזה.

גילה גמליאל: הקימו איזושהי ועדה, שהיא, מצד בתי החולים וקופות החולים תצטרך להחליט מה סדר העדיפות.

גילה גמליאל: אני המלצתי להם לא לקבל את התפקיד, שהוא יוקרתי עבורם, כביכול.

גילה גמליאל: הצעתי להם לבטל את זה על הסף, ולהשאיר את זה לקובעי המדיניות, שיקבלו הם את ההחלטות.

גילה גמליאל: כאן מדובר בראיה של קביעת מדיניות, ולא של קבלת החלטות שרירותיות, שאמורות לקבל את הפן הרגשי.

גילה גמליאל: צריכה להיות כאן ראייה אסטרטגית לטווח הארוך.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר שגם מוריה אשכנזי וגם דני עזריאל עשו עבודה מאד גדולה כאשר הנושא הזה רק עלה, בזמנו, על סדר היום.

גילה גמליאל: דני עזריאל הוא האדם שבזכותו יש לי את המנדט לכהן כחברת כנסת.

גילה גמליאל: הוא מאד סייע לי, בזמנו, וזו ההזדמנות להודות לי.

גילה גמליאל: גם מוריה אשכנזי עשתה עבודת קודש, ונלחמה על מנת לסייע לכל האנשים כאן.

גילה גמליאל: זה בוער בעצמות, כפי שאמרתם קודם.

גילה גמליאל: לצערי, אני רואה שיש סימפטום שמופיע לפעמים, שכאשר רוצים להראות שנגזרות גזירות קשות, גוזרים גזירות חמורות ואחר כך מתפשרים.

גילה גמליאל: כנראה שאין מה לעשות, ושהסצנריו הזה יחזור על עצמו בכל פעם, בהקשר של טיפות החלב.

גילה גמליאל: לפעמים גם מראים גזירות שלא באות לידי ביטוי, כדי להראות שהיתה התפשרות.

גילה גמליאל: אני יכולה להבטיח לכם שכחברת כנסת וחברה בוועדה לקידום מעמד האישה, לא אתן יד לפגיעה בטיפות החלב.

גילה גמליאל: אני הגעתי לכאן היום כי הבטחנו שתהיה המשכיות, ואמרנו שנקיים סיורים על מנת להעלות את המודעות.

גילה גמליאל: הדברים האלה גם יעוגנו בצורה המתחייבת מהמציאות.

גילה גמליאל: נעשה את כל שביכולתנו על מנת למנוע את זה.

גילה גמליאל: אתם ודאי נשארים פעורי פה נוכח הנתונים שנשמעו כאן היום – איך לא חושבים על זה, איך לא רואים את הדברים.

גילה גמליאל: לצערי, כשמגיעים לדרג של מקבלי החלטות, לפעמים מציגים תמונות כל כך קשות, וצריך להחליט בין רע לגרוע.

גילה גמליאל: כאן, בהיבטים האלה, צריך לחדד את הראיה קדימה.

גילה גמליאל: זה דבר שמאד לוקה בחסר.

גילה גמליאל: תמיד צריך להציג את מה שלא רואים היום.

גילה גמליאל: מה הבעיה בטיפות החלב?

גילה גמליאל: שהטיפול הוא טיפול מונע.

גילה גמליאל: טיפול מונע מקבל הנחות כלכליות לטווח רחוק.

גילה גמליאל: אם בזמנו ניתן חיסון נגד מחלת הפוליו, היום, כל הטיפול בנפגעי המחלה עולה פי כמה וכמה מאשר המניעה.

גילה גמליאל: אין בכלל מה להשוות מבחינת העלויות.

גילה גמליאל: אני תמיד דואגת להציג את הנקודה של שינוי התפיסה – נכון, אולי בנקודת הזמן הזו, למקבלי ההחלטות, קל יותר לסגור.

גילה גמליאל: כמו שנאמר קודם – אם נראה מה יקרה בעוד 20 שנה, הרי שאז העלויות תהיינה הרבה יותר גבוהות, ולא יהיה מאיפה לקצץ.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שהיו צריכים להצטרף עוד מספר חברי כנסת.

גילה גמליאל: לצערי, כיוון שמדובר פה בזמן של פגרה, רובם עסוקים במחויבויות אחרות, וחלק הודיעו הבוקר שהם נאלצים לבטל את השתתפותם.

גילה גמליאל: על כל פנים, המסר יועבר אליהם, והדברים יקבלו את הביטוי גם בפן הזה.

גילה גמליאל: 2.

גילה גמליאל: ביקור בטיפת חלב במרכז קליטה "הראל", מבשרת ציון

רונית טהר: אני רוצה להציג את עצמי- שמי רונית, ואני אחות בתחנה.

רונית טהר: התחלתי לעבוד כאן

רונית טהר: במאי 99 כשהודיעו על העליה ההמונית שמתחילה להגיע.

רונית טהר: משרד הבריאות התגייס, ואנחנו היינו נותן השירות הראשון שהתחיל לעבוד פה באתר.

רונית טהר: התחלתי לעבוד בעזרה לצוות.

רונית טהר: היתה פה התגייסות המונית.

רונית טהר: עבד פה צוות של אחיות שגויסו מכל המחוז לעשות את הבדיקות הראשוניות לגילוי מחלות, ולמתן חיסונים ראשונים שנותנים לפי נהלי משרד הבריאות, לפי קבוצות גיל – כל גיל והחיסונים המתאימים לו.

רונית טהר: עשינו השלמות חיסונים של עשרות חיסונים ביום.

רונית טהר: באו לפה אחיות מכל המחוז.

רונית טהר: זו היתה ממש כוורת רוחשת באזור.

רונית טהר: אחרי פחות משנה קיבלתי את האחריות על התחנה, ומאז אני עובדת פה.

רונית טהר: יש לי מספר אנשי צוות: אירית, שהיא אחות בחטיבת הביניים פה, היא עוזרת לי בעבודה.

רונית טהר: יש לי אחות שנולדה באתיופיה ועלתה בגיל 16 לארץ.

רונית טהר: היא לומדת עכשיו לימודי השלמה להסמכה.

רונית טהר: הקשר הבלתי אמצעי שלה עם הקהל, בהיותה דוברת את השפה ומכירה את המנטליות, מאד עוזר לי.

רונית טהר: יש את שלי, שהיא דוברת אמהרית, והיא המזכירה שלנו שעוזרת לי מאד בעבודה.

רונית טהר: בגלל שהקשר הוא עם האם, אני חייבת מישהו שידבר את השפה ויתרגם את דבריי לאם ואת דברי האם אלי.

רונית טהר: הקשר הוא קשר מתמשך.

רונית טהר: אני נפגשת עם האמהות לפחות פעם בחודש.

רונית טהר: מאד חשוב לי הקשר.

רונית טהר: עוד אחת בצוות היא פריאות, שהיא מחנכת לבריאות.

רונית טהר: היא עבדה שנים בגבעת המטוס.

רונית טהר: היא מיומנת, מכירה את הקהל.

רונית טהר: אם תסתכלו סביב תראו את הפלקטים שהכנו.

רונית טהר: אנחנו מתחילים בדברים בסיסיים שלנו הם ברורים.

רונית טהר: לנו לא צריכים לומר לרחוץ ידיים אחרי ביקור בשירותים.

רונית טהר: לנו לא צריכים להגיד איך להתקלח ואיך להשתמש בנייר טואלט.

רונית טהר: אלה הם דברים שאני חייבת לשנן כאן יום יום ובכל ביקור.

רונית טהר: אני מספרת למפקחות שלי על העבודה שלי.

רונית טהר: אני נותנת את הטיפות של החיסון נגד פוליו, וההוראה היא להדריך על רחצת ידיים אחרי ביקור בשירותים.

רונית טהר: אני לוקח את הילד לברז, ומלמדת אותו איך לרחוץ ידיים בסבון.

רונית טהר: אדם נוסף איתנו בצוות הוא שמעון, שמחלק תרופות לאלה שחשודים בשחפת.

רונית טהר: יש לנו את חיה שגם היא דוברת אמהרית, והיא מגשרת בין בית החולים הדסה לבין הנשאים, במקרים של HIV.

רונית טהר: היא המגשרת והיא חלק מהצוות שלנו, שעובד יחד בצורה מלוכדת.

רונית טהר: אחרי שתיארתי לכם באופן כללי את העבודה בתחנה, שכוללת המון הדרכה והמון דברים מעשיים, אפשר להבין את דבריו של ד"ר לבנטל שאמר שהעבודה בתחנה הזו משמעותה להביא את האנשים למאה ה- 21.

רונית טהר: זה חוזר על עצמו בכל ביקור וביקור.

רונית טהר: כאשר אנחנו מקבלים הודעה על עליה שצריכה להגיע, יש לי רופא דובר אמהרית שבודק את העולים בדיקה ראשונית.

רונית טהר: הוא לא רופא של קופת חולים.

רונית טהר: זה חשוב.

רונית טהר: הוא רופא של משרד הבריאות.

רונית טהר: הוא עושה את האבחון הראשוני, ואם הוא מוצא איזה ליקוי או חשד לליקוי הוא מפנה הלאה לקופת חולים, או לאן שצריך.

רונית טהר: כאשר מתקבלת הודעה על עליה אני בקשר עם האתר.

רונית טהר: מודיעים לנו את שעת הנחיתה הצפויה, ואנחנו כבר עומדים דום ומחכים.

רונית טהר: אנחנו מגיעים לבית של המשפחה אחרי שהם נכנסים.

רונית טהר: אנחנו בודקים בדיקה ויזואלית לראות אם יש דברים חריגים, כמו דלקות עיניים או דבר אחר שמצריך טיפול.

רונית טהר: כך אנחנו עוברים מדירה לדירה, בודקים את כולם ומדברים עם כולם.

רונית טהר: אני, מעשית, בודקת פנקסי חיסונים.

רונית טהר: למחרת בבוקר אני או הצוות שלי יוצאים שוב לביקורי בית, לראות אם דברים נעשו, אם יש צורך בעזרה בדברים הראשוניים.

רונית טהר: אנחנו מסבירים להם את הכל – איך מדליקים בויילר, וכן הלאה.

רונית טהר: יש גם את הצוות של האתר שמדריך אותם.

רונית טהר: בדרך כלל, זו לא בדיוק העבודה הרגילה של אחות בטיפת חלב.

רונית טהר: אנחנו בודקים שיש להם נייר טואלט ומגבות, ואת המצרכים הבסיסיים הדרושים.

רונית טהר: אם יש תינוק במשפחה אנחנו מזמינים אותו לתחנה, ומתחילים במעקב כדי לבדוק את מצב בריאותו.

רונית טהר: לפני שאני מציגה את ממיט, אני רוצה לומר בקצרה – ב-2001 הוחלט במשרד הבריאות לפתוח תחנה באתיופיה, במתחם של השגירות.

רונית טהר: פתחו שם טיפת חלב.

רונית טהר: נסעה לשם תדלה, האחות שקודם סיפרתי עליה.

רונית טהר: הם הכשירו שם אחות, שמתחילה לקבל שם קהל, לעשות בדיקות שחפת וצילומים.

רונית טהר: הם פותחים שם פנקסי חיסונים שאני מקבלת פה.

רונית טהר: אנשים כבר מקבלים שם את החיסונים הראשוניים והבדיקות הראשוניות.

רונית טהר: בביקור הראשון שלי אצל המשפחה, בארץ, אני פותחת את הפנקסים כדי לוודא שאת החיסונים הראשונים, החשובים להגנה על בריאות התושבים פה, ניתנו.

רונית טהר: באתיופיה יש מחלות שפה לא נפוצות.

רונית טהר: יש כמה חיסונים שניתנים באתיופיה כדי למנוע את הפצת המחלות פה.

רונית טהר: אני פותחת כל פנקס ובודקת שמחזיק הפנקס חוסן.

רונית טהר: היתה תקופה שהיתה בעיה עם החיסונים.

רונית טהר: התגייסנו וישבנו פה שעות, כדי לחסן את כל אנשי אותה עליה.

רונית טהר: שמה של אישה שאני רוצה להציג בפניכם הוא ממיט.

רונית טהר: היא הגיע לארץ לקיבוץ נתיב הל"ה.

רונית טהר: אליציה שעובדת בבית שמש קלטה אותה.

רונית טהר: זו סגירת מעגל שהן נפגשות כאן היום.

רונית טהר: יש לממיט מילים מאד טובות להגיד עלינו.

רונית טהר: ניסינו אתמול לשאול מה זה בשבילה טיפת חלב, מה אומר לה המקום הזה.

רונית טהר: נשמע מה יש לה לומר.

ממיט: (מתורגם מאמהרית): מה שאני מקבלת בטיפת חלב זו הדרכה לגבי התפתחות הילד, מעקב על המשקל.

ממיט: אם אני לא יודעת מה לעשות אני פונה לטיפת חלב, והם נותנים עצות והדרכה.

פריאות: אתמול, כאשר פגשנו אותה והזמנו אותה לדבר פה, שאלנו אותה מה זה בשבילה טיפת חלב.

פריאות: היא ידעה מאד יפה להגיד את ההבדל בין תחנה לבריאות המשפחה לבין קופת חולים.

פריאות: היא אמרה שפה הטיפול הוא כדי למנוע מחלה, ושכאשר חולים הולכים לקופת חולים.

פריאות: זה, בעיניי, ההצלחה שלנו, שהצלחנו לשדר לה מה זו התחנה לבריאות המשפחה.

כריסטינה קוסמה: אני רוצה להוסיף שבאות לכאן אמהות עם תרופות שהן קיבלו בקופת חולים, כדי לקבל כאן הסבר מה לעשות, איך לקחת את התרופות.

כריסטינה קוסמה: הם לא מקבלים שם את ההסבר הזה.

כריסטינה קוסמה: אפשר לפנות כאן בכל שאלה.

כריסטינה קוסמה: מקבלים תשובה עם קשר אישי ועם יחס חם.

רונית טהר: יש סיפור שתמיד מרגש אותנו כאשר אנחנו חוזרים ומספרים אותו.

רונית טהר: זה קרה לפני יותר משנה.

רונית טהר: ילדה פה אחת הנשים בבית חולים בירושלים.

רונית טהר: שמענו על כך שהיא קצת שונה מבחינת ההתנהגות שלה.

רונית טהר: אצל הישראלים זה נקרא "דיכאון אחרי לידה".

רונית טהר: ביררנו מה קורה עם האישה והתברר שהפנו אותה, דרך קופת החולים, לאשפוז פסיכיאטרי.

רונית טהר: סגרנו את התחנה מייד והגענו לאותו בית החולים.

רונית טהר: אירית, אני ותדלה היינו שם.

רונית טהר: הגענו לבית החולים ודיברנו עם הפסיכיאטרית שטיפלה באותה אישה.

רונית טהר: הסברנו שבעדה זה נחשב שנכנס באישה הזו שד, ושעד שלא יעשו טיפול לאישה להוצאת השד, היא לא תבריא.

רונית טהר: היתה בעיה איך לשחרר אותה.

רונית טהר: המשכנו לנסוע לבית החולים, והאישה כבר קיבלה תרופות פסיכיאטריות.

רונית טהר: תדלה הצליחה להיכנס לוועדה הפסיכיאטרית שמתכנסת מידי כמה זמן, ועדה שיש בה הרבה רופאים מכובדים.

רונית טהר: היא הסבירה להם מה קורה לאישה הזו מבחינת ההוויה של העדה.

רונית טהר: הצלחנו להוציא את האישה מבית החולים הפסיכיאטרי.

רונית טהר: היא קיבלה את הטיפול שהיא היתה זקוקה לו – הוצאת השד.

רונית טהר: היום האישה במצב טוב.

רונית טהר: ה אחד הדברים המופלאים שהיו, בהתערבותנו המעשית והלוחצת.

רונית טהר: אני מקדמת בברכה את מאיר רוסו, מנהל אתר הקליטה , אתו אנחנו עובדים בשיתוף פעולה הדוק.

רונית טהר: אנחנו ממש משפחה, אפשר לומר.

מאיר רוסו: המתחם הזה, שאנו נמצאים בו, קיים משנת 72.

מאיר רוסו: הוא הותאם לקליטת עולי אתיופיה משנת 99.

מאיר רוסו: הוא נפתח מחדש.

מאיר רוסו: הוא היה סגור.

מאיר רוסו: הוא בעצם, מצד אחד, שכונה בתוך מבשרת, ומצד שני הוא מתנהל כמרכז קליטה לכל דבר.

מאיר רוסו: אפילו יותר מכך, לדעתי – יותר ממרכז קליטה רגיל.

מאיר רוסו: זה הוא מרכז קליטה ענק.

מאיר רוסו: אין אח ורע בארץ לכזה מרכז קליטה.

מאיר רוסו: יש בו 1,300 עולי פלשמורה.

מאיר רוסו: הם עוברים פה גיור ולימוד באולפנים.

מאיר רוסו: אחרי שנה וחצי, בממוצע הם עוזבים לדיור של קבע.

מאיר רוסו: התהליך הזה, בפרק זמן הזה, אנחנו עושים את המקסימום שאנו יכולים כדי לחבר אותם לחברה הישראלית, עד כמה שאפשר.

מאיר רוסו: החברה הישראלית היא דבר מאד מורכב, וזו משימה לא פשוטה.

מאיר רוסו: הם לא קונים בדירות במבשרת.

מאיר רוסו: יקר פה.

מאיר רוסו: הם קונים דירות באזורים כמו נווה יעקב, בית שמש, ראשון לציון, רמת אליהו.

מאיר רוסו: הם מפוזרים כמעט בכל הארץ.

מאיר רוסו: אני יכול לומר שהמרכז פה הוא מאד מורכב.

מאיר רוסו: אנחנו מגיעים כאן לסדר גודל של בערך 11 כיתות אולפן בבוקר.

מאיר רוסו: זה המון.

מאיר רוסו: יש פה בממוצע בין 250 ל- 300 משפחות.

דני עזריאל: זאת כאשר מרכז הקליטה הזה מיועד לקבל בסך הכל 500-600 נפש בלבד.

דני עזריאל: כלומר, התפוסה היא כפולה כאן.

מאיר רוסו: המספרים נעים כל הזמן.

מאיר רוסו: 1,300 נפש זה בהחלט לא מעט.

מאיר רוסו: זה צפוף, אך מצד שני המרכז בנוי על שטח עצום, ענק, של כ- 40 דונם.

מאיר רוסו: הוא חוצה רחובות רוחביים של מבשרת ציון, עובר בתוך שכונות שלה.

מאיר רוסו: המבנה שלו הוא מורכב.

מאיר רוסו: מצד אחד, משרד הקליטה הוא זה שמממן פה את רוב הפעולות.

מאיר רוסו: התקציבים הם תקציבי המשרד, באמצעות הסוכנות שהיא הקבלן הטיפולי, לצורך העניין, הגוף המטפל.

מאיר רוסו: במקביל אלינו עובד קבלן, זכיין של משרד הקליטה- "עמידר", בכל מה שקשור לתחזוקת המבנים.

מאיר רוסו: אין פה תוספת מבנים.

מאיר רוסו: כל המבנים שקיימים כאן, כמו תחנת טיפת החלב - -

רונית טהר: המבנה הזה היה דירה, של שתי משפחות.

מאיר רוסו: כאן התגוררה משפחה של עד 5 נפשות.

מאיר רוסו: משפחה של עד 5 נפשות מקבלת יחידת דיור כזו.

רונית טהר: אני קצת מרגישה מצוקת דיור, כאשר ילדים גרים עם הורים, סבא וסבתא ולפעמים יש מקרים - - -

קריאה: כמה זמן הם אמורים להיות כאן?

מאיר רוסו: עד שנה וחצי.

מאיר רוסו: השאיפה שלנו היא לכמת את הקליטה שלהם לשנה.

מאיר רוסו: זה מאד בעייתי, בעיקר בגלל תהליך הגיור, שיש לו כללים וחוקים אחרים.

מאיר רוסו: אי אפשר לתחום אותו כמו באולפן עברית, לקבוע שהוא מסתיים בפרק זמן מסוים.

מאיר רוסו: עם גיור יש כללים אחרים.

מאיר רוסו: לגבי מה שאמרה רונית טהר – אנחנו עושים פעולות משלנו.

מאיר רוסו: אנחנו משתדלים שהצעירים לא יהיו כאן.

מאיר רוסו: כלומר, חתך הגילאים של מ-17 עד 26, מופנים לתוכניות צעירים בארץ.

קריאה: גם אם הם עם משפחות וילדים?

מאיר רוסו: בפירוש.

מאיר רוסו: בעיקר אם הם משפחות וילדים.

מאיר רוסו: כל צעיר בחתך גיל של 17 עד 25 עובר איזשהו הליך מיון, ומבחנים.

מאיר רוסו: זה מוכיח את עצמו.

מאיר רוסו: הבעיה היא שהם חוזרים אחרי שנה, כשהתוכנית הסתיימה.

מאיר רוסו: כמו שיש אפשרות לתעסוקה, ופה פתחנו אפיקים במאמצים שלנו עם האגף להכשרה של משרד העבודה.

מאיר רוסו: היה עיכוב של כמה חודשים.

מאיר רוסו: הם רוכשים דירות, אך מצד שני אנחנו במצב שיש כאלה שלמעשה גמרו את החובות שלהם, גמרו את הגיור שלהם, ואין להם לאן ללכת.

מאיר רוסו: זו בעיה רצינית מאד.

מאיר רוסו: בזה אנחנו צריכים להיזהר, כי כל עוד התחלופה עובדת, זה בסדר.

מאיר רוסו: נשאלתי לגבי תחלופה – מ-99 ועד היום החלפנו פעמיים וחצי את האוכלוסייה.

חן זמיר: צריך להבין שמבחינה בריאותית, הגילאים פה הם מאפס ועד 120, כלומר- זה לא רק תינוקות ואימהות.

חן זמיר: פה יש סינון בריאותי לכל האוכלוסייה בכל קבלה.

גילה גמליאל: מה שיפה פה הוא מה שאת אומרת – כי אם המקום לא היה כאן, אם היתה מגיעה מישהי עם כל ההערכות המקצועיות, ואומרת את הדברים שאמרת – אולי גם אותה היו מאשפזים.

מאיר רוסו: זה הרבה יותר מורכב.

מאיר רוסו: אתם מוזמנים לבקר במרכז הקליטה, יש שיפורים, אבל אם נחזור לעניין הבריאות- אני חושב שאנחנו כאן המודל בדיוק לעניין של למה צריך תחנה של טיפת חלב.

מאיר רוסו: אנחנו יושבים פה בסמוך לשתי תחנות של קופות חולים – אחת מהם של קופת החולים הכללית, שרצתה מאד לבוא לכאן.

מאיר רוסו: קופת חולים מכבי היגיעה לכאן בשנת 99, ופתחה את האתר.

מאיר רוסו: קופת החולים הכללית דרשה גם את האפשרות לפתוח פה תחנה.

מאיר רוסו: פינינו דירה והם בנו כאן מרפאה.

מאיר רוסו: אני אומר לכם שיש פה שתי קופות חולים, הקשרים מאד טובים וקופות החולים נהדרות – אך אין תחליף לתחנת טיפת החלב פה.

מאיר רוסו: לא יעזור כלום.

מאיר רוסו: הטיפול, ומה שמקבלות כאן האמהות מהרגע הראשון – אין לכך תחליף בקופות החולים.

מאיר רוסו: אולי הן תהיינה ערוכות לכך בעתיד, אך כיום אין לטיפת חלב תחליף, במיוחד לא באתר כל כך סוציאלי כמו מרכז הקליטה כאן, במבשרת.

מאיר רוסו: יש כאן שירותים וטיפול תוך הבנת המנטליות.

מאיר רוסו: קשה לי לראות את קופות החולים מתמודדות עם דבר כזה, היום.

רונית טהר: אנחנו גם עושים את המעקב של נשים בהריון.

רונית טהר: זה לא כל כך פשוט כמו שזה נשמע.

רונית טהר: הרבה פעמים אנחנו יוצאים החוצה, לאתר, כדי לאתר את האישה.

רונית טהר: אישה עם בטן, סביר להניח שהיא בהריון, אך ברקע התרבותי כאן לא מדברים על זה.

רונית טהר: עד שלא רואים בטן, אף אחד לא יודע שהאישה היא בהריון.

רונית טהר: אנחנו יוצאים החוצה וקוראים להן לבוא אלינו.

רונית טהר: אנחנו מבצעים את מעקב ההריון, לראות שהן תגענה ללידה בצורה אופטימלית, גם מבחינה בריאותית וגם מבחינה נפשית.

רונית טהר: אפילו אחרי 5 לידות – אישה שילדה באתיופיה, בבית, הרי שפה היא הולכת לבית החולים ללדת.

רונית טהר: אנחנו עושים את ההדרכה.

מאיר רוסו: המעבר, השכנוע – זה תהליך שאני לא רואה מישהו אחר עושה את זה.

רונית טהר: אנחנו מדברים איתן על תזונה, על לבוש מתאים, על היגיינה.

רונית טהר: זה מגיע למצבים כאלה שאני רוצה לחסן אישה נגד אדמת.

רונית טהר: אני צריכה לחסן נשים בגיל הפוריות נגד אדמת, פעמיים.

רונית טהר: אסור לחסן בהריון, ולפעמים קשה לנו לקבל מהאישה את האינפורמציה המדויקת, אם היא בהריון או לא.

רונית טהר: כל ביקור הוא לא ביקור של 10 דקות, אלא של חצי שעה, במקרה הטוב.

רונית טהר: זה צריך להיות בנחת.

רונית טהר: האישה צריכה להרגיש שאני מקדישה לה את כל תשומת הלב, ושהיא יכולה לשאול את כל השאלות.

רונית טהר: תוך כדי שיחה עם נשים עולים דברים שלא עולים דברים, אפילו בשיחות עם אנשי הצוות של האתר.

רונית טהר: עולים אפילו נושאים של אלימות במשפחה.

רונית טהר: אני חייבת ליצור קשר עם עובדת סוציאלית מהצוות של האתר.

גילה גמליאל: נמצאת אתנו כאן גם נציגה של משרד העבודה והרווחה.

איילה מאיר: אני מרכזת את תחום האלימות במשפחה במשרד הרווחה.

איילה מאיר: הקולגה שלי במערכת הבריאות היא דבורה איציק, שהיא מנהלת ארצית של כל התוכנית לאיתור נשים נפגעות אלימות במערכת הבריאות.

איילה מאיר: אנחנו יודעים שיש תוכנית מאד יפה בשיתוף עם טיפות החלב, יש פיילוטים מאד יפים.

איילה מאיר: כשראיתי שאלימות במשפחה זה אחד הנושאים היה לי חשוב, דווקא פה, בגלל שזו תחנה של טיפת חלב בתוך מרכז קליטה, להגיע.

איילה מאיר: אנחנו מאד מתלבטים עם האוכלוסייה הזו.

איילה מאיר: אנחנו יודעים עכשיו שזו אוכלוסייה שצורכת את שירותי טיפות החלב בצורה מקסימלית.

איילה מאיר: אם אני משווה את זה לשירותי הרווחה, שזה דבר הרבה יותר סטיגמטי, ויותר קשה להם להגיע לשירותים האלה - -

קריאות: - - -

איילה מאיר: אנחנו אמנם עובדים סוציאליים, והאג'נדה שלנו בעיקר היתה נושא של טיפול – אם משווים את קופות החולים לנושא שירותי הרווחה, לפחות המיתוס הוא שהם נכנסים לתמונה כאשר יש בעיה.

איילה מאיר: אנחנו, במשרד הרווחה, ואני בתפקיד שלי, מנסה לומר, להצביע ולמקד את החשיבות בנושא של מניעה, ודאי וודאי בנושא של מניעת אלימות במשפחה.

איילה מאיר: זה גם כלכלי, וברור שזה מונע את ההעברה הבין דורית בין אם נפגעת אלימות לבת נפגעת האלימות.

איילה מאיר: ברור לנו שלמניעה יש תפקיד משמעותי ביותר, חשוב ביותר וקריטי, והנושא של האוכלוסייה האתיופית מאד מרתק אותנו, מהרבה מאד בחינות.

איילה מאיר: אפשר ממש לקנא בתרבות העשירה ממנה הם באו.

איילה מאיר: אנחנו צריכים להיות מאד זהירים, כקולטים, בעניין הפטרונות שלנו, ולהיות רגישים למה שאנחנו אומרים להם, ואיך.

איילה מאיר: בשפה האמהרית, קודם כל, אין תרגום למילה "אלימות".

איילה מאיר: יש תרגום לתוקפנות, אך המשמעות היא מאד קיצונית ובוטה, לא כמו שאנחנו משתמשים במילה.

איילה מאיר: בחברות מסורתיות כל נושא הסוד חשוב מאד.

איילה מאיר: אנחנו כל הזמן מתלבטים האם אנחנו מאמצים את התוכנית הזו שקיימת בטיפות חלב אחרות ברחבי הארץ גם לגבי האוכלוסייה הזו.

איילה מאיר: אנחנו מתלבטים מה לשאול, איך לשאול, האם נקבל תשובה, האם כאשר נשאל שאלה לא נפספס את הנשאלת, ובכך נפספס את המומנטום שלנו והתפקיד שלנו.

איילה מאיר: עובדות טיפת חלב הן הקומנדו, הסיירת.

איילה מאיר: הן אלה שמפנות לשירותי הרווחה.

איילה מאיר: הן מכירות את השטח.

איילה מאיר: השנה פתחנו במבשרת ציון יחידה לטיפול באלימות במשפחה במחלקת הרווחה פה.

איילה מאיר: היחידה היא אמנם קטנטונת, אך אנחנו מאד מקווים שזה יעמיק את התחום של המומחיות והטיפול.

איילה מאיר: מעניין אותי לדעת מה אתם שואלים ואיך.

מאיר רוסו: אצלנו,

מאיר רוסו: במערכת שלנו, עובדות 4 עובדות סוציאליות.

מאיר רוסו: זה לא מעט.

קריאות: זה הרבה מאד.

מאיר רוסו: והן עמוסות עד הגג.

מאיר רוסו: הן לא כאן היום.

מאיר רוסו: באנו עם צוות מצומצם, כי רוב הצוות שלנו נמצא ביום השתלמות, בין היתר בנושאים שעליהם אנחנו מדברים כאן.

גילה גמליאל: איך מתבצע הטיפול?

מאיר רוסו: לעובדות הסוציאליות יש קשר הדוק מאד עם רונית טהר.

מאיר רוסו: כל עובדת סוציאלית אצלנו מופקדת על שני תחומים.

מאיר רוסו: תחום אחד הוא הפרטני, ויש לה בתחום טיפולה את מספר המשפחות שלה.

מאיר רוסו: התחום השני הוא תחום כלל אתרי – למשל, החד הוריות, או טיפול ביתומים, או קשישים.

מאיר רוסו: כולן נמצאות בקשר ישיר עם רונית טהר.

גילה גמליאל: הן גם בקשר עם מחלקת הרווחה פה?

מאיר רוסו: יש קשר, אבל לצערי הוא רופף, בגלל סיבות היסטוריות.

דני עזריאל: כשהגענו לפה, ב-99, היה פה פרוטוקול של מרכז קליטה בתנאי קיבוע.

דני עזריאל: כל מנהלי המחוזות בתחומים – קבעו כך.

דני עזריאל: אני לא קיבלתי את זה, לחלוטין, וקבעתי שלא יכולה להיות בועה בישוב.

דני עזריאל: הזמנו את מנהלי המחוזות, ישבנו אתם, ופירקנו את העניין.

דני עזריאל: גם גיבשנו תקציבים, שהמועצה המקומית, עם כל בעיותיה, לקחה על עצמה חלק גדול מהדברים.

דני עזריאל: לימים, באו מנהלי המחוזות של הקליטה ושל הרווחה, ואסרו על שיתוף פעולה.

דני עזריאל: לכן מאיר רוסו קצת זהיר בתשובתו.

דני עזריאל: אבל אנחנו בכל זאת משתפים פעולה.

דני עזריאל: העובדים הסוציאליים כאן כן נמצאים בקשר אתנו.

דני עזריאל: הם לא אוהבים לדבר על זה, בגלל האיסור, אבל ככה זה.

דני עזריאל: היה לנו תקציב, עד תחילת השנה הזו, שקיבלנו, כדי לטפל בבעיות שונות – תאורה, מים, גינון, גנים, ועוד.

דני עזריאל: הורידו לנו תקציבים וקיצצו.

מאיר רוסו: המועצה אכן קוצצה בתקציבים וזה פוגע בנו, אין ספק.

דני עזריאל: שלחנו לשרת הקליטה מכתב שאנחנו נפסיק לתת את השירותים.

דני עזריאל: היא הציעה הלוואה ב- 50%, וגם אותה לא קיבלנו.

מוריה אשכנזי: הזמן שלנו מאד מוקצב, ולכן אתייחס לעניין של אחיות בריאות הציבור.

מוריה אשכנזי: הן נמצאות גם בגנים ובמערכות כאלה.

מוריה אשכנזי: אנחנו עושים את המעקבים מגיל אפס ועד גיל 5.

רונית טהר: לצערי יש הרבה מקרים של אלימות במשפחה, וכאשר הם צפים על פני השטח זה כנראה כבר מאד קיצוני.

רונית טהר: נשים יכולות לבוא לכאן ולא לומר מילה, ורק כאשר אחות דוברת אמהרית תראיין אותן הן תזרוקנה איזו מילה, אולי.

רונית טהר: הן לא ממש יתארו את העניין וידברו.

רונית טהר: יש פה מקרה של אישה בהריון שהגיעה לבית חולים עם פנס בעין.

רונית טהר: בית החולים ביקש ממנה את רשותה לדווח למשטרה, כי בלי רשותה אסור להם לדווח - -

קריאה: על צוות חדר מיון יש חובת דיווח.

רונית טהר: היא פשוט סירבה לדבר.

רונית טהר: היא טענה שלא קרה לה דבר, אלא שהיא נפלה.

רונית טהר: אנחנו יודעים בדיוק מי עשה לה את זה.

רונית טהר: זו לא פעם ראשונה, ומדובר באישה לפני הלידה.

מאיר רוסו: מקרי אלימות במשפחה לא מטויחים פה.

מאיר רוסו: הם מטופלים על הצד הטוב ביותר.

מאיר רוסו: יש פערי מנטליות, ובגלל זה אנחנו נעזרים בצוות שלנו, שלמעלה מ- 50% ממנו הם אתיופיים.

רונית טהר: אני בכל זאת חושבת שאחד הדברים החשובים פה זה הקשר הבלתי אמצעי.

רונית טהר: מקום האיתור זה פה.

מאיר רוסו: חלק המקרים, לצערי, לא מגיעים לפה.

מאיר רוסו: החלק שמגיע לכאן הוא מאד משמעותי.

דני עזריאל: טיפת החלב היא המקום לאיתור מקרים ואירועים כאלה.

דני עזריאל: יש לנו גם את הטופס שגיבשנו כאן, בתוך הצוות, איך מדווחים, ואנחנו יודעים איך לטפל בזה בדרך העקיפה.

דני עזריאל: לא בדרך הישירה, כדי לא לשבור את האמון.

דני עזריאל: יש לנו דרך עקיפה איך להגיע בחזרה לאותו מקום, ובזה אף קופת חולים לא תטפל.

רונית טהר: יש גם מקרים שאנחנו נתקלים בהם, שהם לא כל כך גלויים, כמו פנס בעין.

רונית טהר: הגיעה לכאן בחורה בת 17 עם תינוק, מאתיופיה.

רונית טהר: אני יודעת שהיא לא עצמאית בטיפול בילד.

רונית טהר: אנחנו מקבלים אותה פה, בתחנה, כי יש לה תינוק.

רונית טהר: אנחנו נותנים לה תמיכה סופר גדולה, כי היא בעצמה ילדה.

רונית טהר: אנחנו גם נכנסים לעניין ההדרכה.

רונית טהר: אני גרה ביישוב, ומביאה איתי לפעמים פריטים שאוכל לתת לאנשים ולהראות להם מה לקנות.

רונית טהר: למשל – גרביים לתינוק, תחתונים, וכן הלאה.

דני עזריאל: כאן גם המקום להזכיר שיש לנו מרכז בגד, שמפנים לפה אנשים שייגשו, ושם הם מקבלים הדרכה, ויכולים לרכוש בפרוטות, רק כדי המחויבות, בשקל או שניים – בגדים, פרטי לבוש, ועוד.

דני עזריאל: יש כאן מרכז בגד יפהפה שנותן להם את מלוא צורכיהם.

דני עזריאל: הוא מיועד לכלל האוכלוסייה, עם דגש על האוכלוסייה האתיופית.

כריסטינה קוסטה: רונית סיפרה על מקרה מאד ייחודי, ולא היו לי מלים.

כריסטינה קוסטה: היגיעה אמא בהריון שיש לה בת מתבגרת, והיה חשש להתעללות מינית במשפחה.

כריסטינה קוסטה: העצה שהאם קיבלה מהצוות והאחיות הובילה את האם לפנות בעצמה למשטרה ולהגיש תלונה.

כריסטינה קוסטה: לנו היו חששות, היו רמיזות, אך לא יכולנו לשים את האצבע מה בדיוק קרה, ומי האדם.

כריסטינה קוסטה: על ידי ההעצמה שהנשים מקבלות כאן, ויש לנו כאן מתנדבת שעוסקת בבריאות האישה, מעבר להדרכה סביב ההריון - הן מקבלות כלים נוספים כדי להתמודד עם חייהן האישיים.

כריסטינה קוסטה: אלו דברים שבתוך העדה לא מדברים עליהם.

כריסטינה קוסטה: אלה דברים שנסגרים בחדרי חדרים.

כריסטינה קוסטה: ההעצמה שהיא קיבלה כאן מהאחיות הובילה אותה לגשת למשטרה, להגיש תלונה בשם הבת שלה.

כריסטינה קוסטה: הדברים מתגלגלים בצורה כזו שבאמת יש עם מי לדבר.

כריסטינה קוסטה: נכון שזה רק מקרה אחד, אך הוא חשוב.

דני עזריאל: היו לנו כאן בקושי 3 שוטרים בחצי משרה, ומינואר קיבלנו כבר תחנה מלאה עם 38 תקנים, ויש כאן את יחידת הג'יפים הכי גדולה בארץ, בהתנדבות, ויחידת פרשים.

רונית טהר: העולים מאד חברותיים אתנו.

רונית טהר: הם תמיד מזמינים אותנו לשתות איתם ל"בונה" שזה טקס של שתיית 3 ספלי קפה.

רונית טהר: הרבה פעמים אני מודיעה מראש שאני מוגבלת בזמן, ואוכל לשתות רק ספל אחד.

רונית טהר: "דבו" הוא הלחם המסורתי שממיט הכינה לנו, ואתם מוזמנים לטעום.

רונית טהר: אני חושבת שזה מבטא יחסי גומלין, שאנשים כאן מרגישים צורך להודות לנו.

מירה חיינוביץ: מה שקורה הוא שאנחנו לא יכולים לדווח בשם הנשים, כמו שקורה עם קטינים וקשישים.

מירה חיינוביץ: כל הנושא של מניעת האלימות ואיתור מוקדם מבוסס על תהליך ממושך, תהליך איטי של יצירת קשר ואימון עם האישה, ולא תמיד משיגים אותו.

מירה חיינוביץ: אנחנו הוצאנו תדריך יפה בשירותי בריאות הציבור על הנושא של מניעת אלימות.

מירה חיינוביץ: זה עובד כבר בכל התחנות בארץ, ולא כפיילוט.

מירה חיינוביץ: לא תמיד זה מסתכם במפגש אחד.

מירה חיינוביץ: לפעמים האישה רק שומעת בפעם הראשונה.

מירה חיינוביץ: אנחנו תמיד נזהרים לא לשאול בצורה כזו שתהיה חודרנית ואז נאבד את האישה.

מירה חיינוביץ: זה אחד העקרונות המאד מהותיים בתוכנית שלנו.

מירה חיינוביץ: האישה יודעת שאצלנו ניתן לבוא ולדבר.

מירה חיינוביץ: הרבה אחיות מדווחות שאחרי פעם או פעמיים האישה נפתחת לדבר, אחרי שנוצרו יחסי אמון.

מירה חיינוביץ: אז יש חיסון שהוא טיפול מיידי.

מירה חיינוביץ: רואים מייד את התוצאה.

מירה חיינוביץ: נותנים חיסון ולא תהיה מחלה.

מירה חיינוביץ: נושא של אלימות במשפחה מחייב טיפול ממושך, מתמיד, עם המון סבלנות ואמפתיה לנשים.

מירה חיינוביץ: לפעמים אישה מוכה יכולה, אולי, לעורר כעס.

מירה חיינוביץ: לכן, כל מי שמטפלת באלימות אצלנו עוברת את הסדנה הזו, של 8 מפגשים, כדי שהיא תבין מה עובר על אותה אישה.

מירה חיינוביץ: אנחנו, בהכשרה, מטפחים את האמפתיה לנשים האלה, כדי ליצור יחסי אימון שישיגו את התוצאות.

איילה מאיר: העברנו את הסדנה הזו לאחיות במעלה אדומים ובבית שמש, וגם פה התחלנו.

איילה מאיר: עם השאלון, שהוא מאד מסוים ומשמעותי - -

נעמי אידלשטיין: אנחנו מצליחים להפנות את הנשים.

נעמי אידלשטיין: יש לנו גם קשרים מאד טובים עם אנשי הרווחה.

נעמי אידלשטיין: הזנו אותם, אבל אני מבינה שנבצר מהם להגיע היום.

נעמי אידלשטיין: אני ממש מודה לכם על זמנכם ועל החשיבות שראיתם לבוא ולבקר, ולהכיר את העשייה של אחיות בריאות הציבור בקהילה.

נעמי אידלשטיין: ניסינו, על קצה המזלג, להביא את הפעילות הרחבה שלנו.

נעמי אידלשטיין: היא הרבה יותר רחבה ממה שהצלחנו לפרוס פה, בזמן הקצר.

נעמי אידלשטיין: כמו שראיתם, זה נוגע לקהילה, לנשים הרות, לתלמידי בתי ספר, ובראייה כללית יש יחודיות בבריאות הציבור, והיא המעמד שלנו והיכולת שלנו לגשר, לתווך, לעזור בכל הקשור בקידום בריאותם של התושבים במקום.

נעמי אידלשטיין: השירות שאנחנו מציגים ומספקים הוא שירות שוויוני ואוניברסלי.

נעמי אידלשטיין: סל השירותים הוא אחיד.

נעמי אידלשטיין: יש לנו גם את הדיפרנציאציה לקהילות היחודיות שלנו.

נעמי אידלשטיין: אנחנו נותנים לכלל האוכלוסייה טיפול א-סטיגמטי, ללא קשר לחברות בקופת חולים כלשהי.

נעמי אידלשטיין: אנחנו שמים דגש על מניעת מחלות, קידום בריאות, וכמו שנוכחנו לראות – קשרי העבודה שלנו עם המועצה, עם הרווחה, עם החינוך, עם המשטרה ועם גורמים וולונטריים שעוזרים לנו הם חזקים ביותר.

נעמי אידלשטיין: אני רוצה להדגיש עוד פן אחד – אחיות בריאות הציבור הן נשים, וקהל היעד שלהן הוא ברובו נשים.

נעמי אידלשטיין: מדובר גם באלה שבאות לטיפול, וגם בגננות, מורות, סייעות, עובדות סוציאליות.

נעמי אידלשטיין: נשים מול נשים.

נעמי אידלשטיין: הייתי רוצה להוסיף לגבי חשש לאוכלוסייה הרחבה שלנו שאנו נמצאים כאן עבורה.

נעמי אידלשטיין: אנחנו יודעים שהם מסתייעים בנו, מבחינה מקצועית.

נעמי אידלשטיין: שמנו לב שבפרספקטיבת הזמן, נשים שבאות ומקבלות מאיתנו את השירות – הן מנסות לקבל מאתנו את המקסימום, ומנסות להשיג מהקטע הזה גם למקומות נוספים ולשימושים מושכלים במקומות אחרים.

נעמי אידלשטיין: יש עוד קטע אחד – אחיות בריאות הציבור עובדות סביב לארגון.

נעמי אידלשטיין: שמנו לב שעם הזמן אנחנו מנסים להוות קבוצת תמיכה לנשים, שהן תלכנה, תלמדנה, תקדמנה את עצמן, גם למען עצמן וגם למען הארגון שלנו, בסופו של דבר.

נעמי אידלשטיין: זה פן נוסף.

נעמי אידלשטיין: בתוך כל העשייה היום יומית שלנו אנחנו מנסות לשים גם דגש כלשהו גם לקטע הזה.

נעמי אידלשטיין: אנחנו מאד מקווים שתהיינה החלטות נבונות ומושכלות בעניין שלנו.

גילה גמליאל: הצלחנו, לפחות בקטע הזה של טיפות החלב, להשאיר את הסטטוס קוו.

גילה גמליאל: נדאג גם להמשיך את זה בעתיד.

גילה גמליאל: אני רוצה לומר יישר כוח על כל העבודה לאחיות ולאנשים שבאו לכאן, גם מהפן המוניציפלי.

גילה גמליאל: לגבי טיפות החלב – אין ספק שזה עניין בסדר עדיפות עליון בהיבט של הוועדה לקידום מעמד האישה.

גילה גמליאל: מבחינתנו זה היה "ייהרג ובל יעבור" בנושא התוכנית הכלכלית.

גילה גמליאל: היתננו את ההצבעה שלנו בעד או נגד בנושא הזה, וזה עבד.

גילה גמליאל: בסופו של תהליך נמנעה ההעברה של טיפות החלב לקופת החולים.

גילה גמליאל: אנחנו נדאג להמשיך על מנת שהדבר הזה לא יקרה בעתיד.

גילה גמליאל: לגבי האוכלוסייה האתיופית – אין ספק שזו אוכלוסייה נפלאה ומבורכת.

גילה גמליאל: אני מקווה שכל עניין הקליטה כאן יהיה זמני, ושהם יוכלו להשתלב באינטגרציה מלאה בכל הארץ.

גילה גמליאל: אין לי ספק שבסופו של תהליך, גם הקהילה האתיופית וגם העליה הרוסית ישתלבו כאן בצורה מלאה.

גילה גמליאל: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.