הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 46, 2003-10-07 10:15

גילה גמליאל: הוא טוען שברגע שביטלו את הסעיף הסוציאלי השיעור גדל בסעיף 4.

אילנה בן-שחר: עדיין אני שומעת אותו אומר שעדיין המצב הכלכלי כיכב.

אילנה בן-שחר: זה כאילו שמאשימים את הרופאים---

אלי שוסהיים: לא! לא תשמעו אותי מאשים.

גילה גמליאל: הוא טוען עובדתית שבשנת 1990 לא הייתה ירידה במספר ההפלות, אבל הייתה עלייה בסעיף 4 במקום סעיף 5 , והמצוקה הנפשית בגלל בעיות סוציאליות.

אילנה בן-שחר: של מי הטענה?

גילה גמליאל: של הרופאים.

רות תדהר: אני אסביר.

רות תדהר: את מכירה את הסעיפים של חוק סעיף 4.

רות תדהר: ביטול הסעיף סוציאלי לא הקטין את מספר ההפלות.

רות תדהר: הסבו את אותן נשים שאמרו שיש להן בעיה סוציאלית, ואין להן מספיק כסף, הם שמו את זה על הסעיף הנפשי.

אילנה בן-שחר: למה אני שואלת את זה, כי את הסעיף הנפשי קובע פסיכיאטר.

אילנה בן-שחר: רק פסיכיאטר עושה את האבחון של הבעיות הנפשיות, אף אחד אחר לא.

רות תדהר: אבל עדיין המספר לא קטן.

גילה גמליאל: השאלה היא, לפי מה שהיא אומרת, היא איך יש לך הנתונים האלה שהסעיפים הפכו להיות נפשיים.

רות תדהר: העובדה היא שמספר ההפלות לא ירד.

אילנה בן-שחר: זו עובדה, אבל כשפסיכיאטר קובע--- יש לי הנתונים של משרד הבריאות.

רות תדהר: יש לך הנתונים?

רות תדהר: את יכולה להשיג את הנתונים?

אילנה בן-שחר: כן.

רות תדהר: אז זה מה שחשוב לראות.

אלי שוסהיים: הרשי לי להסביר לך.

אלי שוסהיים: כדי שרופא בוועדה יקבע שזה סעיף נפשי, ברוב המקרים לא משתפים פסיכיאטר.

אילנה בן-שחר: סליחה, אני נורא מצטערת, אני לא יכולה.

אילנה בן-שחר: אני הייתי חברת ועדה בעברי---

אלי שוסהיים: תבדקי את המסקנות שבדק ריפטין---

אילנה בן-שחר: אני בדקתי, ואני מכירה את כל הוועדות שפועלות היום.

אילנה בן-שחר: אני חושבת שאת פשוט אומר כאן משהו---

אלי שוסהיים: סליחה.

אלי שוסהיים: אותו פסיכיאטר שרואה בעיה סוציאלית כלכלית, הוא קובע סעיף נפשי לאישה שנמצאת במתח.

אלי שוסהיים: תבדקי את הדברים האלה.

אלי שוסהיים: זו התוצאה.

אילנה בן-שחר: הוא לא מתייחס למצב הכלכלי, אלא למצב הנפשי.

גילה גמליאל: אבל זה לא הדיון עכשיו.

גילה גמליאל: אנחנו פה בסיור משום שתמיד מתריסים נגד "אפרת".

גילה גמליאל: אני לא הייתי כאן ולא ראיתי את העמותה, ואני רוצה לדעת מהי העמותה, מה היא אומרת.

גילה גמליאל: הוועדה צריכה להכיר ולדעת את כל הנתונים האלה.

גילה גמליאל: יש אנטגוניזם מוחלט כלפי העמותה, ולכן עכשיו אנחנו רוצים לקבל את הנתונים.

גילה גמליאל: כשנכנסתי לוועדה קיבלתי נתונים איומים.

גילה גמליאל: כשנפגשתי אתו הוא הראה לי עמותה בניהול תקין, הדברים לא היו ולא נבראו.

גילה גמליאל: אז אמרתי שאם זה ככה, צריך לבחון את הדברים מקרוב.

גילה גמליאל: הרעיון כאן הוא יותר להכיר את "אפרת", ופחות להתעמק בסוגיות.

רות תדהר: זה גם ודאי לא מיועד להתעמת עם סוגיות של חוק---

גילה גמליאל: כן, אנחנו לא נכנסים לזה.

גילה גמליאל: אנחנו רוצים הסתכלות כללית, מה היא אומרת.

גילה גמליאל: יש שאלות מסקרנות מאוד, לדוגמה: איך מגיעות נשים, איך נשים מגיעות לכאן, שאלות מהותיות.

גילה גמליאל: בואו נשמע קודם-כל את הסקירה.

גילה גמליאל: כמובן, אם יש הנחות שאינן נכונות לדעתך מקצועית, את יכולה להאיר את עיניו ולומר לו "כאן אתה טועה, אתה רוצה – אני אראה לך, נקודת ההנחה שלך איננה נכונה".

אלי שוסהיים: אנחנו חוזרים על המסקנות של ועדת העבודה והרווחה שהיו פה-אחד.

אלי שוסהיים: כל המפלגות שהיו שם היו פה-אחד, ואפשר לבדוק את הדברים האלה.

אלי שוסהיים: הדגשתי את נושא ההסברה.

אלי שוסהיים: כשהתחלתי את הפעילות באגודת אפרת הגעתי למסקנה שאין מה לשנות חוקים, אלא הבעיה בראש ובראשונה היא הסברה.

אלי שוסהיים: זה הדגל העיקרי של אגודת אפרת; להסביר מה זה עובר, הוא שלב מוקדם של תינוק, ואם לא פוגעים בו הוא יהיה תינוק.

אלי שוסהיים: לא אני הייתי בוועדה וניסחתי את זה, אלא הוועדה.

אלי שוסהיים: "הסברה היא האמצעי היעיל ביותר להביא להפחתת מספר הפסקות ההיריון שאינן הכרחיות.

אלי שוסהיים: הוועדה פונה לשר הבריאות ולשר החינוך והתרבות לפעול להכנת תוכניות הסברה בנושא הפסקת היריון, משמעויותיה ולגבי הדרכים למניעת היריון בלתי רצוי.

אלי שוסהיים: הוועדה ממליצה בפני שר הבריאות לדאוג להפצת הנחיות לוועדות הפסקת היריון למתן אינפורמציה לאישה המגיעה לוועדה בדבר האפשרויות העומדות בפניה.

אלי שוסהיים: עם זה הוועדה סבורה כי ההחלטה הסופית בנושא היא בידי האישה", ואני חותם על כל מילה ועל כל אות שכתובות כאן.

אלי שוסהיים: "הוועדה ממליצה שליד כל ועדה להפסקת היריון תפעל עובדת סוציאלית שתסביר לאישה את הסיכונים שבהפלה ותנסה" – מעניין שהם כותבים מה שלנו אסור לעשות – "תנסה לשכנע אותה ללכת לפתרון אלטרנטיבי".

אלי שוסהיים: כלומר, מותר לשכנע, אפילו הוועדה כותבת שצריכים לשכנע לחפש פתרון אחר, ולא דווקא הפסקת היריון.

אלי שוסהיים: יש הרעיון שכאילו אסור לשכנע, האישה החליטה, אל תשכנע ואל תשפיע עליה שתעשה משהו במקום פתרון אחר, ולאו דווקא הפלה.

אלי שוסהיים: הדגל הראשון של אגודת אפרת הוא חינוך והסברה, תמיכה כלכלית, ייעוץ רפואי, משפטי ופסיכו-סוציאלי, בית חם.

אלי שוסהיים: בית חם מיועד לצעירות שרוצות את ההיריון, אבל המשפחה אומרת "או תעשי הפלה או תצאי מהבית", ואנחנו נשמח מאוד אם בהזדמנות אחרת תבקרו בבית חם, תפגשו את הצעירות האלה ואת התנאים שם; מפעל "יד חווה" לתינוק, זה לא יד, אלא מפעל על שם צעירה שנפטרה וקיבלנו תרומה מהוריה שאפשרה לנו את הכסף ההתחלתי למתן התמיכה לאחר הלידה.

אלי שוסהיים: בנושא של הפלות עוסקים שני גופים עולמיים: Pro-Choice ו- Pro-Life בארצות-הברית הם החזקים ביותר.

אלי שוסהיים: Pro-Choice קובע שלאישה יש זכות, והיא תעשה מה שהיא רוצה, ו- Pro-Life אומר שלעובר יש זכויות משלו, זה יצור נפרד, וכדומה.

אלי שוסהיים: כל אחד יכול לחשוד שאגודת אפרת שייכת ל- Pro-Life; אני רוצה לגלות לכם: לא! אנחנו לא Pro-Life, אנחנו Pro-Choice: לאישה יש זכות על גופה, והיא תעשה מה שהיא רוצה, אבל אחרי אינפורמציה.

אלי שוסהיים: בדיוק כמו שבכנסת היו כולם פה-אחד, יש קונצנזוס שהאישה תקבל אינפורמציה, וזה בדיוק מה שעושה אגודת אפרת.

אלי שוסהיים: אפשר להגיד: "מה, האישה לא יודעת?

אלי שוסהיים: היא לא לומדת?

אלי שוסהיים: " אנחנו יכולים לבלות פה עם מכתבים ימים שלמים.

אלי שוסהיים: כותבת לנו אישה: "לפני שלושה שבועות נולדה לי בת מקסימה לאחר 3 בנים".

אלי שוסהיים: מדובר באישה נשואה, יש לה כבר 3 ילדים, היא הייתה צריכה לדעת הכל.

אלי שוסהיים: "הייתה לי התלבטות קשה מאוד בתחילת ההיריון האם להמשיך, ובסופו של דבר החלטתי על הפלה".

אלי שוסהיים: האישה עשתה את כל הבחינה האפשרית והחליטה לבצע הפלה.

אלי שוסהיים: "השם יסלח לי, קבעתי תור לרופא".

אלי שוסהיים: זו הפלה בלתי-חוקית, לא ועדה.

אלי שוסהיים: נמשיך להבין מהמכתב .

אלי שוסהיים: "באותו יום אני שבה מיום עבודתי".

אלי שוסהיים: היא לא כותבת באיזו שעה היא חזרה מהעבודה, אבל יש לה תור להפלה באותו יום.

אלי שוסהיים: "מצאתי עלון מכם שחיזק אותי לא לבצע את ההפלה".

אלי שוסהיים: איזה עלון היא קיבלה?

אלי שוסהיים: איך הגיעה העלון אליה?

אלי שוסהיים: קו ההסברה הוא האמצעי למנוע הפלות; לא חוקים ולא ססמאות.

אלי שוסהיים: הכנסנו את "יומנו של תינוק", שתכף תראו אותו ל- 1.4 מיליון תיבות דואר בישראל.

אלי שוסהיים: אמרנו, בואו נתחיל לזרוע את הגישה שלנו.

אלי שוסהיים: היא קיבלה את זה דקות או שעות לפני ההפלה.

אלי שוסהיים: "כיום יש לי בת, תודה לאל אחרי 3 בנים וקראתי לה תהילה.

אלי שוסהיים: אני מחזקת את ידכם, יישר כוחכם, וכן ירבו נשים בישראל שלא יבצעו רצח".

אלי שוסהיים: מי הכניס את המילה "רצח"?

אלי שוסהיים: היא הייתה אמורה לעשות את זה, והיא קוראת לזה "רצח".

אלי שוסהיים: אפשר לחשוב שאנחנו הכנסנו לה דברים על רצח.

אלי שוסהיים: היא קיבלה את הדבר הזה, את יומנו של תינוק שמראה את ההתפתחות, לא מדברים על הפלה ולא על רצח, לא מדברים על שום דבר ערכי, מוסרי או דתי, פשוט נותנים לה להבין מה יש בתוך תוכה.

אלי שוסהיים: הדבר הזה שינה את דרכה והביא את הילדה תהילה אחרי 3 בנים.

אלי שוסהיים: אנחנו יכולים להביא הרבה הוכחות כמה פיסת הנייר הזה עוזרת לאישה להחליט.

אלי שוסהיים: זאת לא אישה שהייתה לחוצה מסיבות מסוימות, פה לא היה צורך אפילו בתמיכה כלכלית, והיא שולחת לנו את המכתב הזה ביוזמתה.

אלי שוסהיים: זה הכלל הגדול שלנו באגודת אפרת: הנחיות למתנדבות באגודת אפרת.

אלי שוסהיים: יש לנו 2800 מתנדבות, אולי יותר מזה עכשיו.

אלי שוסהיים: זו התייחסות מקצועית בלבד.

אלי שוסהיים: אני רופא ופועל בתור רופא.

אלי שוסהיים: היריון זה תהליך רפואי, ואם באה אליי אישה בהיריון אני צריך להתייחס לזה כמו לכל פציינט.

אלי שוסהיים: אם היא רוצה לבצע הפלה אני צריך לבדוק מדוע, ולתת לה את העצה הרפואית למצבה הנוכחי ללא מעורבות השקפתית-ערכית-מוסרית או דתית, זה אצלנו אסור! לא קיימת שום התייחסות כזו, ולכן אנחנו לעולם לא נכנסים לוויכוחים כמו ב- Pro-Life וב- Pro-Choice למי יש זכות, אם זה כן נפש או לא, לא מעניין אותנו.

אלי שוסהיים: אני צריך לתת לאישה את הייעוץ הטוב ביותר למצבה הרפואי הקיים.

אלי שוסהיים: זה מה שאני עושה, וזו הנחיה שעוברת, ואתם תקבלו גם כן את כל ההנחיות שכל מתנדבת מקבלת, אנחנו לא נותנים למתנדבת לעשות מה שהיא חושבת לעשות, ואוסרים עליה להתייחס מכל סיבה אחרת: לא דתית, לא מוסרית ולא אחרת.

אלי שוסהיים: זה לא התחום שבו אנחנו עוסקים, אלא מבחינה מקצועית.

אלי שוסהיים: אפשר להוכיח את זה בסרט שהפקנו וחילקנו ב- 350 אלף בתים; אותו קו.

אלי שוסהיים: אם הבעיה היא הסברתית חיפשנו את האמצעי ההסברתי הטוב ביותר שיכול להיות בתקופה שאחרי שנות 2000.

אלי שוסהיים: אנחנו חילקנו את זה בבתי-ספר.

אלי שוסהיים: תבדקו את הסרט הזה, ותגידו לי אם תמצאו משהו השקפתי-מוסרי-ערכי-דתי-משפטי.

אלי שוסהיים: שום דבר, אך ורק מידע שלא רק אנחנו נותנים, אנחנו מדברים רק כמה משפטים בסך-הכל, אגודת אפרת לא מדברת, מדברות נשים צעירות שעברו את החוויה, אלו שעמדו לעבור את החוויה, רופאים בכירים בישראל---

גילה גמליאל: כמה דקות הסרט?

אלי שוסהיים: 22 דקות.

אלי שוסהיים: זה סרט שמי שמתחיל לראות קשה לו להפסיק.

רות תדהר: צירפנו עוד תקליטור קטן---

אלי שוסהיים: עשינו תקליטור קטן בשביל גיוס כספים, אבל רואים בדיוק מה אנחנו עושים כאן.

אלי שוסהיים: הרבה פעמים באות נשים לראות, ואני שואל אותן: "מה אין בסרט?

אלי שוסהיים: " אין שום התייחסות כמו שהייתה צריכה להיות מבחינה פילוסופית-ערכית-מוסרית-דתית-משפטית.

אלי שוסהיים: לא! לא בשבילנו, אלא רק המידע הביולוגי שכל אחת צריכה לדעת, ולא לדעת את זה מאתנו, אלא מאלה שעברו חוויות מסוג כזה או מסוג אחר.

אלי שוסהיים: הכותרת העיקרית היום.

אלי שוסהיים: נכון שהכותרת שלנו ממשיכה להיות "האגודה לעידוד הילודה בעם היהודי"; אבל כשאני נכנסתי לנושא הזה אמרתי שזו כותרת מאוד יפה, אבל אני לא חושב שיש לנו זכות להתערב, ולהגיד למשפחה להביא ילדים.

אלי שוסהיים: זו החלטה אינטימית ביותר של בני הזוג, ואנחנו לא נגיד לעולם "תביאי ילדים"; אבל אם התינוק כבר קיים, רק הוא קטן מידי ולאישה יש בעיה, בואו נעשה הכל קודם-כל כדי שהתינוק הזה ייוולד.

אלי שוסהיים: ההגדרה העיקרית במציאות הקיימת היא להנהיג סיוע לנשים השרויות במצוקה כלכלית ומבקשות בשל כך להפסיק את ההיריון.

אלי שוסהיים: זו הסיבה שהן רוצות להפסיק את ההיריון.

אלי שוסהיים: בשקף הזה רואים שהנשואות הן העיקריות, יש רווקות, פרודות, רווקות שנישאו בעקבות ההיריון, גרושות ואלמנות.

רות תדהר: אני אספר קצת מהצד שלי בתור עובדת סוציאלית.

רות תדהר: אני לא רואה את עצמי כמשוגעת לדבר, וכשהגעתי לכאן בריאיון הראשון שאלתי את ד"ר שוסהיים אם הוא לא מעדיף שתהיה פה עובדת סוציאלית משוגעת לדבר.

רות תדהר: הוא ענה שהוא מעוניין בעבודה מקצועית, הוא לא מעוניין במשוגעים בדבר כמו שהוא מעוניין בגישה מקצועית.

רות תדהר: אני מצאתי בתור עובדת סוציאלית שיש לי הזדמנות לעשות את אחד התפקידים הכי חשובים של עובד סוציאלי בקהילה, והוא להראות למטופל שהעולם רחב, ואין רק הדרך הישנה והרעה שהוא הכיר, אלא יש הרבה אופציות.

רות תדהר: כאן באגודת אפרת אנחנו מרחיבים את היריעה ונותנים לאישה אופציות להחליט מה היא באמת רוצה בתוך תוכה בלי לחצים חיצוניים.

רות תדהר: ד"ר שוסהיים רצה קודם להראות את האישורים לבצע הפלה, ושם אנחנו רואים שהפניות לוועדה הן פעמים רבות הפיכות.

רות תדהר: ההחלטה לבצע הפלה היא החלטה מתוך לחץ, הרצון הפנימי שלה והרגש מוביל אותה לכיוון ההפוך רק כשהיא נתונה ללחצים מאוד כבדים מצד בן-הזוג שלה, מצד החשבון שלה בבנק וכדומה.

רות תדהר: יש לחצים, ואנשים מחליטים מתוך לחץ ולא מתוך הרגש האמיתי והרצון האמיתי.

רות תדהר: אז אנחנו נכנסים לתמונה---

אילנה בן-שחר: איך את נכנסת לתמונה?

אילנה בן-שחר: יש ועדה שאליה אסור להיכנס.

רות תדהר: שאלה במקומה.

רות תדהר: אישה שברור לה שהפלה היא הדבר הנכון בשבילה תעשה הפלה.

רות תדהר: מאוד קל לבצע הפלה, ואני אישית חושבת שככה צריך להיות.

רות תדהר: זה באמת מאוד קל.

רות תדהר: מתוך הפונים לוועדה 98%-99% מאושרים.

גילה גמליאל: חשוב לציין שמה שאמרתם בישיבה הוועדה שהתקיימה, שהיריונות לא רצויים שהושגו בעקבות מעשי אונס או גילויי עריות, אלה דברים שאתם לא מתעסקים בזה כדי להשאיר את ההיריון.

רות תדהר: בוודאי שלא.

רות תדהר: אלא אם כן האישה פונה אלינו ומבקשת ייעוץ ועזרה.

רות תדהר: אנחנו נטפל אם נתבקש.

גילה גמליאל: אני זוכרת שבישיבה היה קונצנזוס מוחלט.

רות תדהר: אם אני אשמע על מצב כזה, אני לא אתן למתנדבת שלנו לתמונה.

רות תדהר: אם קטינה בהיריון יש לנו דרך מאוד ברורה: היא צריכה להגיע לכאן עם אחד ההורים---

גילה גמליאל: תפרטי את זה קצת יותר.

רות תדהר: אני אלך קודם כל על המסות הגדולות, האמצע, ואחר-כך על השוליים אני אומר כמה משפטים.

רות תדהר: אישה שרוצה לבצע הפלה תעשה אותה; אישה שמתלבטת וקשה לה עם ההחלטה, והפרפרים בבטן שלה עובדים והיא מתענה עם הבעיה, היא מדברת עם הוריה, עם אחיה, עם חברים ושכנים ואחד מהם מפנה אותה אלינו.

רות תדהר: הבוקר קיבלתי טלפון מאישה שבעלה מאוד לוחץ עליה לבצע הפלה; הם במצוקה כלכלית, קשה להם כמו להרבה אנשים.

רות תדהר: שניהם עובדים, אבל אין להם דירה והתשלומים לשכירות חונקים אותם.

רות תדהר: היא רוצה את ההיריון, ובעלה שלה לוחץ עליה מאוד.

רות תדהר: שכנה שלה נתנה לה עלון שלנו, ואז היא התקשרה.

רות תדהר: אנחנו נחבר לה מתנדבת שתיצור איתה קשר, היא תעודד אותה ותחזק אותה.

רות תדהר: המתנדבת כבר שמעה ממני הדרכה בנושא הזה, שהיא הדרכה נפשית של עובדת סוציאלית.

רות תדהר: לפי הניסיון שהצטבר כאן, ולפי מה ששמעתי מנשים שפנו אלינו עם סיפורים שלהם, אישה שלא רוצה לבצע הפלה ונכנעת ללחצים מהסביבה שלה היא מכניסה את עצמה לתוך סיכון רגשי ממש.

רות תדהר: נכון שיש איומים של הבעל וכל מיני לחצים, אבל המצב הרגשי שלה הוא יותר חשוב, חוץ מזה שזה הגוף שלה והיא צריכה להחליט מה היא עושה.

רות תדהר: אישה אחרת שהשכנים או אימא שלה או אחותה התקשרו ומספרים שהיא רוצה לבצע הפלה בגלל מצוקה כלכלית.

רות תדהר: אני אקח את הפרטים, ואני אצמיד לה מתנדבת שתיצור איתה קשר.

רות תדהר: היא תתן לה חומר הסברה, ואחר-כך היא תבדוק מה הצורך.

רות תדהר: אם הבעיה היא כלכלית היא תציע את העזרה החומרית שאנחנו מסוגלים לתת, היא תעזור לה לפנות אלינו.

רות תדהר: יש לנו ועדת סיוע שיושבת פעם בחודש ומחליטה על כל הפניות.

רות תדהר: הפניות מגיעות עם כל המסמכים הדרושים: דו"ח של עובדת סוציאלית, אישור על הכנסה, מכתב שהמתנדבת כתבה, צילום תעודת זהות.

אלי שוסהיים: נעשה הפסקה קצרה כדי להראות.

אלי שוסהיים: אתם רואים כאן רשימה של נשים.

אלי שוסהיים: הלבנו את השמות כדי שלא תראו אותם.

אלי שוסהיים: לפני יום כיפור יצאו 698 המחאות לא על-שם האישה, אלא על-שם המכולת או סופרמרקט שהיא בחרה לתת לנו.

דנה גורדון: מתחילת השנה?

אלי שוסהיים: לא, זה עכשיו.

אלי שוסהיים: פרט לשם רשומים פה מספרי תעודת-זהות, גיל, מצב משפחתי, תאריך הווסת – כדי לדעת מתי היא אמורה ללדת.

אלי שוסהיים: כל אחת צמודה למתנדבת, וזה שווה יותר מכסף.

אלי שוסהיים: כל אחד חושב שאנחנו נותנים סכומים אדירים, לא! המתנדבת עוזרת לה ופותרת לה בעיות, היא בקשר טלפוני.

רות תדהר: ההמחאות הן חודשיות במהלך כל ההיריון, ולפחות חצי שנה אחרי הלידה.

רות תדהר: בלידה האישה מקבלת את הציוד.

רות תדהר: מטעמים חינוכיים אנחנו דורשים השתתפות של האישה כדי שתעריך את מה שהיא קיבלה.

רות תדהר: בערך שני מענקים משלמים על הציוד.

אלי שוסהיים: כל הדברים האלה עולים לנו בערך 1000 דולר.

אלי שוסהיים: פה למשל, אתם רואים שאין לנו מקרים של גיל 15; 16 יש לנו, 17, הממוצע הוא גיל 28-29.

אלי שוסהיים: יש גם מקרה של גיל 53 ו- 49.

רות תדהר: אני חושבת ש- 53 זו אתיופית שטוענת שהערכת הגיל אינה נכונה.

אלי שוסהיים: כל יום יוצאים הדברים שאתם ראיתם.

אלי שוסהיים: זה יוצא הרבה יותר גדול, זה אוטו קטן.

אלי שוסהיים: יש לנו מחסן אדיר שממנו יוצא כל יום חומר.

אלי שוסהיים: כדי שתראו את הכמות שכבר חילקנו יש לנו במחשב הפירוט של כל פריט שיוצא: מיטות תינוק – 866;

אלי שוסהיים: עגלות – כ- 900; עגלות תאומים – קרוב ל- 50; אמבטיות – כ- 700; עריסות---

דנה גורדון: לא כל אחד מקבל הכל?

רות תדהר: יש מי שלא.

רות תדהר: יש מי שהמשפחה התארגנה וקנתה מיטה או עגלה, אז היא לא לוקחת סתם.

אלי שוסהיים: יש לנו עכשיו הערכות לתינוק שהן דבר חדש יחסית.

אלי שוסהיים: אנחנו חילקנו כבר ערכות לבנים ולבנות – דרך-אגב, אתם יכולים לראות שיש מדבקה שלפי הצבע שלה אפשר לדעת מה לבן ומה לבת.

אלי שוסהיים: מספר הילדים והנשים שטופלו – אתם רואים את הגרף – מראה שהתיאבון שלנו הולך וגדל.

דנה גורדון: השאלה היא אם זה רק מפניות שאתם קיבלתם מאנשים שדיווחו לכם על נשים שמתלבטות.

רות תדהר: הבאת אותי לנקודה של העובדים הסוציאלים.

רות תדהר: אני מקבלת פניות רבות לאחרונה.

רות תדהר: אישה באה אליי כעובדת סוציאלית בקהילה מתוך מחשבה לבצע הפלה, ויחד עם רופא הנשים שלה שכנענו אותה שלא כדאי לה לעשות את זה, והיא מבקשת סיוע.

רות תדהר: אני לא מדברת על מצבים שאישה כבר התלבטה עם ההיריון, החליטה להשאיר את ההיריון, הגיעה לעובדת הסוציאלית שמפנה אלינו לקבלת סיוע, זה גם קורה.

רות תדהר: עובדים סוציאלים מפנים ל"בית חם" כל הזמן.

גילה גמליאל: זאת אומרת, חלק מהנשים מגיעות לכאן לאחר שהחליטו שהן לא רוצות לבצע הפלה, והן באות רק לסיוע כלכלי?

רות תדהר: בוודאי.

רות תדהר: ואז ועדת הסיוע מחליטה, לפי מה שהיא מספרת לנו.

אלי שוסהיים: הקשר שלנו היום עם המערכת הסוציאלית יוצא מן הכלל.

אלי שוסהיים: הייתה פה יושבת-ראש של ארגון העובדים הסוציאלים, וגם היא לא ידעה שקיים דבר כזה.

גילה גמליאל: אז למה הסטיגמה?

אלי שוסהיים: נעזוב את הסטיגמה, אולי מגיעה לנו סטיגמה כזו.

אילנה בן-שחר: הייתה תקופה – אני לא חושבת שזה עכשיו – שמתנדבות של אפרת הגיעו לוועדות להפסקת היריון.

גילה גמליאל: מהדו"ח שקיבלתי הבנתי שכבר שנתיים אין בכלל תלונות כאלה.

אילנה בן-שחר: באותה תקופה נעשה סדר שבעקבותיו יצאו הוראות על חסיון המידע, המקורות וכדומה.

גילה גמליאל: מהנתונים שקיבלתי לישיבה שהתקיימה לא התקבלו תלונות על חדירה לפרטיות בשנתיים האחרונות.

אילנה בן-שחר: אני לא יודעת אם שנתיים, אבל בתקופה האחרונה.

גילה גמליאל: שנתיים, זה מה שכתבו לי במרכז למידע ומחקר של הכנסת.

רות תדהר: גם אם מתנדבות שלנו יעמדו בבית-חולים ציבורי ויתנו דף נייר לכל אישה שיוצאת מהכניסה שממנה נכנסים גם לוועדה להפסקת היריון.

רות תדהר: זה לא נקרא חדירה לפרטיות.

אילנה בן-שחר: זו בהחלט חדירה.

אילנה בן-שחר: בכניסה לוועדה להפסקת היריון?

רות תדהר: לא, אני מדברת על הכניסה הכללית של מחלקת נשים.

רות תדהר: כמו שברחוב ייתנו לך מיסיונרים, ואת יכולה להגיד "תודה".

אלי שוסהיים: בכניסה לבית-חולים אפשר לחלק נייר נגד אישור?

גילה גמליאל: יש תלונות על אבקות ההנקה, שבתוך בתי-החולים פונים לאימהות ומעניקים להן אותן בתוך בית-החולים ומציגים תמונה שהאבקות הן הדבר הטוב לילד במקום הנקה, וזה לא נכון.

גילה גמליאל: האכיפה שם היא פחות נגישה בעניין הזה.

גילה גמליאל: השאלה היא האם ההגבלה של החוק לא צריכה לנגוע גם לעניין האבקות.

רות תדהר: עובדה היא שגם נשים שעברו את הוועדה, הגיעו להחלטה הזו לא מתוך רצון שלהם.

רות תדהר: אישה שמגיעה אליי במצוקה ובקושי ובוכה כאן על הקשיים שלה, כשהיא שומעת שתהיה לה מתנדבת שתלווה אותה עד הלידה ולאחר מכן; כשהיא שומעת שמדי חודש היא תקבל סיוע קטן – לא גדול, אנחנו ארגון פרטי, והכול פה מתרומות פרטיות – ונכסה שבוע אוכל וציוד, היא יוצאת מכאן במקום אחר.

רות תדהר: היא יוצאת משיחה אתי רגועה, והיא יכולה להתייחס אחרת להיריון הזה.

אילנה בן-שחר: החובה של העובדים הסוציאלים בוועדה היא ליידע את הסיכונים, את האפשרויות.

אילנה בן-שחר: משרד הבריאות הוציא חוברת מידע---

רות תדהר: יש לך את זה?

רות תדהר: אני מאוד רוצה לראות את זה.

רות תדהר: את יכולה לתת לי אחד, בבקשה?

אלי שוסהיים: מעניין מאוד, גברת בן-שחר.

אלי שוסהיים: אני שומע כל הזמן כאילו הכל בסדר בוועדות.

אלי שוסהיים: אני יכול להראות לך ערמות כאלה שהרופאים אישרו הפלה.

אלי שוסהיים: כל הילדים האלה חיים וקיימים, אולי גם בתוך המתנדבות שהחדירו את חומר ההסברה של אגודת אפרת והגיעו לכאן.

אלי שוסהיים: מעניין מאוד, רוב המקרים שמגיעים אלינו הם מקרים שהיו בוועדה, באופן סטטיסטית.

אלי שוסהיים: אני שואל אותן כל הזמן אם הן קיבלו חומר הסברה, אם יש להן חוברת – לא.

אלי שוסהיים: אני כל הזמן שומע שיש חומר הסברה, ואנחנו מחכים.

אלי שוסהיים: תביאי לנו כדי שאנחנו נראה מה מחלקים.

אלי שוסהיים: תלכו לבדוק את זה בתוך הוועדות.

אילנה בן-שחר: לא צריך, אנחנו יודעים בדיוק, יש לנו גם בקרה על מה שקורה בוועדות.

אלי שוסהיים: תני לי הסבר, לי אין שום סיבה--- רוב המקרים שבאים אלינו היו בוועדה, ואני שואל אותם שאלה ראשונה, ואת יכולה להבין מדוע, משום שהדגל שלנו הוא הסברה.

אלי שוסהיים: החוק מחייב הסברה, וכל הוועדות קבעו הסברה.

אלי שוסהיים: עם כל הכבוד למשרד הבריאות זה לא נעשה.

אלי שוסהיים: הפעם היחידה שמישהו רצה להכניס את זה, זה החזיק מעמד חצי יום; סגן השר בניזרי הוציא את החוברת ומצא שהיה שר הבריאות הוריד אותה מיד.

אלי שוסהיים: אני אדע כשיחולק הדבר הזה, אני אגיד לך.

אלי שוסהיים: יש לי טסט, לכל דבר יש לי טסט.

אלי שוסהיים: את יודעת מתי?

אלי שוסהיים: כשאחת מחברות הכנסת: גלאון או דיין יצעקו איך הם מחלקים חומר כזה.

אלי שוסהיים: כל זמן שאחת מחברות הכנסת מסוג זה לא יצעקו, לא מחלקים.

אלי שוסהיים: תקבלי את העובדה הזאת, כי אצלי הכול מדעי.

אילנה בן-שחר: חלק מהנהלים של משרד הבריאות – גם לעבודה הסוציאלית יש נהלים, גם למשרד, יודעים בדיוק מה צריך לעשות, יש יחידת בקרה, זה לא עובד בכדי.

אילנה בן-שחר: יש דרך עבודה; עובדים מהימנים עובדים בוועדות ומסבירים בדיוק, יודעים מה צריך להציג ואיך, יש החוברות שהאישה יכולה לעיין בה, לא דוחפים לה בכוח את החוברת, היא יכולה לקחת.

אילנה בן-שחר: מציגים לה את כל האלטרנטיבות, אישה היא אדם מבוגר ועצמאי, והיא יכולה להחליט.

אילנה בן-שחר: צריך לקחת בחשבון שאישה שמגיעה במצב כזה לוועדה היא נמצאת בהתלבטות.

אילנה בן-שחר: כשמתחילים להיכנס אליה מכל הכיוונים בכניסה למקום ובמקומות אחרים גורמים לה יותר בלבול.

רות תדהר: זה היה באמת מאוד מעניין לראות את החוברת הזו.

רות תדהר: תוכלי לדאוג לי לזה?

אילנה בן-שחר: כן, גם אוכל לבקש מהדובר שלנו.

אלי שוסהיים: הייתי עושה טסט.

אילנה בן-שחר: אני לא רוצה לעשות שום טסטים.

אלי שוסהיים: מדוע לא?

אילנה בן-שחר: אני לא עושה טסטים בתוך המערכת, יש לנו מערכת הבקרה שלנו.

אלי שוסהיים: בואו נעשה טסט, מפה ניסע ארבעתינו לאחת הוועדות ונבדוק את הדברים האלה.

אילנה בן-שחר: זו לא דרך מקובלת עליי.

אלי שוסהיים: אני יודע שזה לא מקובל.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים לסייר גם בוועדות כדי להתרשם בעיקר מהמסקנות של הישיבה דאז.

אילנה בן-שחר: גם אנחנו קיימנו ישיבה פנימית שלנו, אני חושבת שקיבלת את החומר.

אילנה בן-שחר: אחת המסקנות הייתה לקיים ישיבה רבת משתתפים, והתקיימה כזו מאוד טובה.

גילה גמליאל: יופי, אז תעבירו לי את החומר.

גילה גמליאל: בתום הישיבות שלנו אני בודקת יישום החלטות של הוועדות, אחד מהיישומים הוא להגיע לכאן וגם לסיור של הוועדות.

רות תדהר: אני רוצה להביא סיפור קטן מהחודשיים האחרונים שמדבר על ההחלטה, כמה ההחלטה לבצע הפלה היא החלטה סופית או נתונה ללחצים במיוחד כאשר היא מתקבלת תחת לחצים.

רות תדהר: הגיעה אלינו בחורה לפני זמן מה, שביקשה שנעזור לה לעשות הפלה.

רות תדהר: "אני צריכה לעשות הפלה, אמרו לי שאתם יכולים לעזור לי בזה".

רות תדהר: לקחתי אותה לחדר והסברתי לה שאנחנו לא בדיוק עוזרים לעשות הפלה, אבל אם כבר הגעת לפה תראי לאן הגעת.

רות תדהר: הראיתי לה את "פרפרים בבטן", הושבתי אותה עם עצמה לראות את זה, לא רוצה להיות נוכחות לוחצת, וכשחזרתי אני פוגשת אותה בוכה.

רות תדהר: שאלתי אותה מה קרה.

רות תדהר: היא אמרה: "תראי, אני נמצאת יחד עם חבר שלי כבר חצי שנה, אנחנו מאוד אוהבים זה את זה, אבל אני מנותקת מהמשפחה שלי כבר שנים".

רות תדהר: היא בחורה מסודרת, עובדת, משלמת שכירות, מחזיקה את עצמה, בחורה רגילה.

רות תדהר: "אימא שלו יכולה לעזור לנו קצת, אבל היא לא תיתן כלום אם הצד שלי גם לא ייתן שום דבר.

רות תדהר: אני לא הייתי בקשר עם ההורים שלי כבר 10 שנים, אני מחוץ לבית מאז שאני קטנה" – היא לא הייתה צעירה, היא הייתה בת 29.

רות תדהר: שאלתי אותה: "אם הכול היה בסדר, את רוצה את ההיריון הזה?

רות תדהר: " "בטח שאני רוצה את ההיריון הזה, אני אוהבת אותו"; אמרתי: "את יודעת שיש לנו עזרה מיוחדת לחתונה, בדיוק בשביל מצבים כאלו.

רות תדהר: נותנים סכום מסוים שמיועד לחתונה".

רות תדהר: עוד כשהדמעות בעיניים שלה היא חייכה חיוך שהאיר את כל החדר, אני לא יכולה לתאר את ההתרגשות שלי.

רות תדהר: "רגע, אני מתקשרת לחבר שלי".

רות תדהר: היא התקשרה, והוא הגיע תוך 5 דקות.

רות תדהר: בחור שעובד, משתדל להחזיק, אבל המצב מאוד קשה היום.

רות תדהר: הם ישבו כאן, ישבתי יחד עם המזכ"ל, והוא שואל: "אם הכול היה בסדר, אתה רוצה את ההיריון?

רות תדהר: " והבחור עונה: "בטח שאני רוצה את הבן שלי, בטח שאני רוצה את האישה הזאת, רק מה, כסף לחתונה אין לנו כרגע, וזה לא מתאים לנו בלי חתונה.

רות תדהר: " הסברנו לו על העזרה שאנחנו יכולים לתת, וזה כבר סיפק.

רות תדהר: מפה הם הלכו לרבנות להירשם, וכעבור 3 שבועות הם התחתנו.

גילה גמליאל: שאלתם את כל השאלות שיש לכם?

אלי שוסהיים: נרכז בסוף את כל השאלות יחד.

אלי שוסהיים: סיפור נוסף משנת 89'.

אלי שוסהיים: כותבת לי האם: "קוראים לי ארז כהן, ואני בן שבוע; אותי רצו להשמיד, אך בזכותכם באתי לעולם, שמור את תמונתי למזכרת, מי יודע, אולי כשאגדל אבוא להביע את תודתי על שאני קיים בזכותך.

אלי שוסהיים: מי ייתן והרבה יזכו לצאת לאוויר העולם".

אלי שוסהיים: היא ביקשה שאני אשאיר את התמונה, וכפי שאתם רואים אני השארתי, והוא אמר שהוא יבוא לבקר.

אלי שוסהיים: למעשה, הילד הזה אחרי בר-מצווה, אבל פה הוא בא כשהוא היה יותר קטן.

אלי שוסהיים: אחד הדברים שאנחנו שומעים כל הזמן, "האישה החליטה, אל תתערבו, אל תשכנעו ואל תשפיעו".

אלי שוסהיים: אנחנו לומדים ממה שנשים כותבות לנו: "לאנשים הטובים בעולם, אני שולחת את תמונת יצחק הקטן שלי, הנשמה שלי והרוח החיה של החיים שלי.

אלי שוסהיים: הילד הזה יצחק החזיר לי את שמחת החיים ואת הברכה לבית.

אלי שוסהיים: אני מודה לכם מכל הלב שמנעתם ממני לעשות שטויות ברגעים של לחץ".

אלי שוסהיים: הביטוי הזה חוזר על עצמו; נכון, לאישה יש רצון, רצון מאונס, לא רצון.

אלי שוסהיים: המצב מביא אותה להחליט כאילו זו החלטה, אבל בסופו של דבר היא עמוסה בגלל הלחץ שיש לה מסביב מסיבה כלכלית, משפחתית וכדומה.

אלי שוסהיים: התוצאה בסופו של דבר כשאנחנו פותרים את הלחץ הזה היא מבטאת את הרצון האמיתי שלה.

אלי שוסהיים: תראו מה משתנה.

אלי שוסהיים: יש פה סיפור מעניין של אישה שלא רצתה ילדים משום שיש לה שני ילדים, והיא מגיעה לרופא בגלל איחור בווסת, הוא עושה אולטרה-סאונד, והוא אומר לה "גברתי, יש לך תאומים".

אלי שוסהיים: היא נתקפת פחד, ואומרת שהיא לא רוצה ילד אחד, עכשיו היא תקבל שניים?

אלי שוסהיים: אנחנו אמרנו לה שנעזור לה, כל ילד מביא ברכה.

אלי שוסהיים: בסופו של דבר אלה התאומים ששמו אותם בפרסומת של "גרבר".

אלי שוסהיים: כשראיתי את האמא אז היו לה פנים של תשעה באב, והיום היא מרוצה מאוד.

אלי שוסהיים: לעומת זאת, מקרה נוסף שפורסם ב"ידיעות אחרונות", גם כן של תאומים.

אלי שוסהיים: היא כותבת בסוף שהיא מצטערת: "אין לי כסף, אז הפלתי את התאומים שלי".

אלי שוסהיים: יש פה מקרה מעניין של אישה שהכרחתי אותה לעשות הפלה משום שהייתה צריכה לעבור השתלת כבד, ואמרתי לה שאולי אחרי ההשתלה היא תוכל ללדת בכל-זאת, והיא אכן ילדה.

אילנה בן-שחר: הנתונים בבדיקה של משרד הבריאות, אבל יש דיווח On-Line של כל ההפלות מכל הסיבות ביחידת מידע ומחשוב אצלנו, ובבדיקה שלנו ראינו שאין עלייה במספר ההפלות.

אילנה בן-שחר: לעומת הטענה של אגודת אפרת שיש עלייה---

אלי שוסהיים: לא, מי אמר?

אלי שוסהיים: איפה כתוב?

אלי שוסהיים: מתי שמעת דבר כזה?

גילה גמליאל: הוא לא טען שיש עלייה, הוא טען שאין ירידה.

אלי שוסהיים: לא, סליחה, אני כן אומר שיש ירידה, וזה בזכות אגודת אפרת.

אלי שוסהיים: אם את רוצה אני אראה לך.

אלי שוסהיים: קיבלנו ממשרד הבריאות סטטיסטיקה של אלו שקיבלו אישור ואלו שבסופו של דבר לא עשו.

אלי שוסהיים: זה בהשפעת אגודת אפרת.

אלי שוסהיים: את מבינה?

אילנה בן-שחר: זה אתה אומר.

אילנה בן-שחר: אבל כל דבר הוא לטובה.

אילנה בן-שחר: אלי שוסהיים זה שאת אומרת שזה לטובה, ברוך השם, זה כבר דבר אחר.

אילנה בן-שחר: אם זה נעשה בדרכים המקובלות---

דנה גורדון: יש לך נתון כמה היו בוועדה, וכמה בסופו של דבר עשו?

אלי שוסהיים: יש לי הנתונים, בוודאי.

אלי שוסהיים: אני שלחתי מכתב לעיתון הרפואה, ואני שואל את הקולגות שלנו.

אלי שוסהיים: אני פעם נפגשתי עם שר הבריאות לשעבר, צור.

אלי שוסהיים: אני כותב את זה במאמר ופרסמו את זה.

אלי שוסהיים: אני אמרתי לו: "הייתי מציע שבוועדה להפסקת היריון יישב רופא שיניים".

אלי שוסהיים: כמובן, הוא צחק, אבל אמרתי שאני לא צוחק, אלא מתכוון לכל מילה ברצינות.

אילנה בן-שחר: עם כל הכבוד, אנחנו צריכים להתייחס למצב של היום ולא למצב של פעם.

אלי שוסהיים: זה אותו מצב.

אלי שוסהיים: אם הייתי יושב במשרד הבריאות עם כל הקולגות הייתי אומר כדלקמן: מנסים ועושים כל מאמץ להקטין תמותת ילדים, סיבוכים של ניתוחים, סיבוכים מתרופות וכל מיני דברים.

אלי שוסהיים: יש דבר אחד שאני לא יכול להבין, מדוע לא עושים יותר כדי להקטין את מספר ההפלות?

אלי שוסהיים: אני הייתי בין מי שתמך דווקא בוועדות מפני שאם אישה בזמנו, לפני החוק, הייתה עושה הפלה לא יכולנו להגיע אליה, לא הייתה שום תחנה שרופא יציע לה אלטרנטיבה אחרת, מדוע זה הכרחי?

אילנה בן-שחר: הצוות עושה את המקסימום.

אילנה בן-שחר: זה הצוות המיומן ביותר, המוכשר ביותר, עושה את המקסימום לפי כל הכללים האתיים.

אלי שוסהיים: עצם העובדה שיש יותר מאלף, פירושו שזה כישלון.

גילה גמליאל: זה לא הדיון כרגע.

גילה גמליאל: אני רוצה שנסכם.

אלי שוסהיים: אני כל הזמן חושב שאני לא עושה את המקסימום.

אלי שוסהיים: אני חושב שכולנו צריכים לחשוב שניתן לעשות יותר, והוכחנו שאפשר לעשות יותר.

אלי שוסהיים: אם נעשה את המקסימום ומסבירים ומפנים.

אלי שוסהיים: למה אתם לא מפנים לאגודת אפרת את המקרים הסוציאליים?

אלי שוסהיים: אנחנו נמצאים כדי לעזור, לא מבקשים שום דבר, אנחנו רק רוצים לתת, זה הכל.

אלי שוסהיים: היום עובדים סוציאליים מפנים יותר, אבל לא כל-כך מהוועדות.

אלי שוסהיים: אני מבקש – ובכך אני מודה לחברת-הכנסת גילה – שתבואו לבקר, תראו מה אנחנו עושים.

אלי שוסהיים: יושבת-ראש נעמ"ת הייתה פה, ופתאום פתחה את העיניים וראתה שאנחנו לא כפי שהיא חשבה, שאנחנו נמצאים כדי לתת.

אלי שוסהיים: את רואה שאנחנו לא מתווכחים על שום דבר, אנחנו לא נמצאים בשביל ויכוחים, אלא כדי לעזור לנשים ולגרום להן להיות מאושרות.

אלי שוסהיים: יש סטיגמה שאישה החליטה, זה מה שהיא רוצה, ולכן אל תתערבו, ואל תיכנסו לחייה.

אלי שוסהיים: זה לא נכון! האישה החליטה, זה לא הרצון האמיתי שלה.

אלי שוסהיים: אנחנו רוצים לעזור.

אלי שוסהיים: אני מבין, המערכת אינה מסוגלת לתת את מה שצריכים לתת, וזה עמותות, כמו בתחומים אחרים.

אלי שוסהיים: המדינה הייתה צריכה להקים את יד-שרה, אבל היא לא הקימה, אז יש בן-אדם שהקים את יד-שרה, פנטסטי! אדרבא, תנצלו את הדברים האלה.

אלי שוסהיים: אנחנו נמצאים כדי לתת, וכמה שיותר.

אלי שוסהיים: בהמתנה לוועדה תשימו מה שאנחנו נשים---

אילנה בן-שחר: אנחנו לא שמים שום דבר, ואתם לא תשימו שום דבר, יש כללים שמקובלים, ואני לא רוצה שניכנס לזה בכלל.

גילה גמליאל: אני רוצה לנעול את הישיבה.

גילה גמליאל: ראשית, אני רוצה להודות לכם על המצגת, אני חושבת שנעשים פה דברים טובים.

גילה גמליאל: אותי הפחידו מעמותת אפרת, אני לא הבנתי בדיוק את הסיבות.

גילה גמליאל: אני חושבת שגם האישור על ניהול תקין וגם הרצון הטוב והסיוע לאנשים מתוך הבנה שהזכות היא זכותה הבלעדית של האישה לקבל את ההחלטה על גופה, אני חושבת שהדברים האלה יכולים להשתלב יחד במקביל.

גילה גמליאל: יישר כוח.

גילה גמליאל: מבחינת משרד הבריאות, תמיד אפשר לבקר ולומר שאפשר לעשות יותר.

גילה גמליאל: אנחנו עדיין לא ביקרנו בוועדות להפסקת היריון, נבקר גם שם, וניקח לתשומת לבנו את ההערות וההארות שהועלו כאן; אנחנו נבדוק אותן ונתרשם.

גילה גמליאל: אני מאמינה שבסך-הכל משרד הבריאות עושה את המקסימום, אולי יש אפשרות להעיר ולשפר, וזאת תהיה המטרה שלנו.

אלי שוסהיים: שזו טובת האישה.

גילה גמליאל: מכאן אני רוצה לצאת בקריאה שאולי לפעמים יש דברים בוערים בנשמה ורוצים לשפר ולקדם אותם, אבל צריך לראות מה קורה גם בצד האחר.

גילה גמליאל: אולי אין בפניכם עכשיו כל הנתונים, עכשיו הם יעבירו לנו את הדו"חות ונראה הכל בדיוק.

גילה גמליאל: אולי התמונה תיראה אחרת כמו שהתמונה באפרת נראית אחרת היום.

גילה גמליאל: ניגש לשם ונבדוק את הדברים.

אלי שוסהיים: בכל הוועדות שהוקמו מאז ועדת שנקר, לאחר מכן הייתה ועדת ריפטין הוכיחו חד-משמעית---

גילה גמליאל: היום טענו שהחלטות הוועדה היו שאפשר לשכנע.

אלי שוסהיים: בדיוק ככה.

גילה גמליאל: לי אמרו בזמנו שזה לא חוקי.

אילנה בן-שחר: אנחנו לא משכנעים, אנחנו מציגים אלטרנטיבות קיימות.

אילנה בן-שחר: אין דבר כזה, האישה היא אדם בוגר שלוקח אחריות על החיים שלה ועל הרצון שלה.

אילנה בן-שחר: החובה שלנו והדרך המקצועית שלנו בשיטות של עבודה סוציאלית להציג את האופציות, לדבר, לבדוק, לעזור.

אילנה בן-שחר: את ההחלטה מקבלת האישה.

רות תדהר: זה בדיוק המשפט שאני מוכנה להגיד בתור עובדת סוציאלית באגודת אפרת.

גילה גמליאל: כאן יש הסכמה כללית, היא לא ניתנת לשום פרשנות, זו אמירה חד-משמעית שהזכויות הן של האישה, זכויות על גופה, והיא הסמכות היחידה שמחליטה.

גילה גמליאל: אין ספק בכך, וגם פה זה נאמר חד-משמעית.

אלי שוסהיים: אין שום ויכוח.

גילה גמליאל: בנוסף לכך יש גם מקרים קשים, לצערנו, בהפלות לגבי הנשים שספגו התעללויות מיניות, אונס במשפחה, והם ברורים ביותר.

גילה גמליאל: פעם זה היה מעוגן בחוק במסגרת ההיבט הסוציאלי, וצריך לבדוק איך נותנים סיוע מלא כדי שהאישה תוכל לקבל את ההחלטות מבחינתה בצורה הטובה ביותר בעבורה.

גילה גמליאל: בתחילת שנה חדשה אחרי יום כיפור אני מאחלת לכולנו שנה טובה, ותמשיכו לעשות עבודה טובה.

אלי שוסהיים: אני קודם-כל מברך אותך.

אלי שוסהיים: אין דבר יותר יסודי וגורלי לאישה, וכשמדובר על עשרות אלפי נשים שמתלבטות.

אלי שוסהיים: עצם ההתחמקות מההתמודדות עם נושא כזה--- אני תמיד אומר לאישה שאני לא פרקליט של עוברים, אשמח שייוולד, אבל אני רוצה בטובתך.

אלי שוסהיים: אם הייתי יודע שאשפיע עלייך רק כדי להציל עובר, הייתי עושה את זה.

אלי שוסהיים: לפעמים לוקחים נושא שנוגע לקבוצה של 500-1000 נשים ומתעסקים בזה ומוציאים הרבה אנרגיות.

אלי שוסהיים: פה יש דבר שנוגע לעשרות אלפי נשים מידי שנה, ואני שמח מאוד שמרגע שנכנסת לתפקיד הזה לקחת את הנושא, ואת רוצה באמת לעסוק בו כדי לשפר את המצב הקיים.

אלי שוסהיים: אני אשמח מאוד שתעשי את הריכוז לגבי הדברים האלה משום שהוועדה היא המקום שבו מחליטים מי יחיה ומי לא יחיה.

גילה גמליאל: עצם העובדה שבעבר לא היו כלל ועדות, והיום יש, אפשר תמיד לשפר וליזום.

אלי שוסהיים: אני אשמח מאוד אם תמצאי לנכון להזמין לישיבה מטופלות שהיו בוועדה.

אלי שוסהיים: תשמעי ממקום ראשון מה הן אומרות על כך.

גילה גמליאל: תודה רבה לכם.