הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 38, 2003-07-23 09:30

גילה גמליאל: אני פותחת את הישיבה.

גילה גמליאל: בין הנוכחים נמצאות עורכת-הדין רבקה שקד מנציבות שירות המדינה ומרים שכטר הממונה על השויון בין המינים במשרד החינוך, התרבות והספורט, וכן יושבת-ראש אגודת הסטודנטים החדשה.

גילה גמליאל: הגיעה אלי פניה לכנס דיון זה כאן ובו נבחן את כל האספקטים, כדי שניתן יהיה גם לסייע במהלך הלימודים ובתומם וניתן יהיה לעודד מחדש קבוצות נשים נוספות מהאוכלוסיה החרדית להגיע ולהמשיך את הלימודים.

גילה גמליאל: בשלב ראשון ארצה לשמוע ופחות להשמיע.

גילה גמליאל: שמעון כהן, שנוכח כאן, היה אצלי בפגישה מאד טובה.

גילה גמליאל: כן ירבו אנשים שמפרגנים בכל הקשור ללימודים ולהטמעה של כמה שיותר נשים במסלול לימודי המשפטים.

גילה גמליאל: על פניו ניסו לצייר זאת בעבר כסתירה בין מה שקשור לבתי-המשפט לבין חרדים, וברור לכולנו, לפחות לכל מי שנמצא כאן, שזה דבר שאיננו נכון.

גילה גמליאל: באופן אישי, העליתי הצעה דחופה לסדר-היום שבה יצאתי נגד האמירה של השר טומי לפיד על כך שלא יכול להיות שופט עליון חרדי.

גילה גמליאל: אתם יודעים מה התשובה שקיבלתי ממנו.

גילה גמליאל: התשובה היתה, שהוא יכול היה להיות הסבא שלי ואיך אני מדברת אליו בצורה כזו,--

דוברת: זה לא רלוונטי.

גילה גמליאל: --ושגם בעדה שלי בדרך-כלל נותנים כבוד לאנשים יותר זקנים.

גילה גמליאל: זה אפרופו חינוך.

דוברת: השופט ברק ניסה למנות את הרב דיכובסקי בזמנו, אבל הוא סירב כי הרבנים אסרו עליו.

שמעון כהן: ניסו למנות גם את הרב ערוסי.

שמעון כהן: אני שמעון כהן, מנהל הקמפוס החרדי של הקריה האקדמית קרית-אונו.

שמעון כהן: הקריה האקדמית נוסדה לפני כ-7-8 שנים כשלוחה של מנצ'סטר, ולומדים שם היום כ-3,000 סטודנטים במסלולי משפטים ומינהל עסקים עם מיגוון התמחויות.

שמעון כהן: עם הזמן, לפני 3-4 שנים, החליטו לפתוח גם מגמה מיוחדת לאוכלוסיה החרדית.

שמעון כהן: מטבע הדברים, מכיון שהאוכלוסיה החרדית לא יכולה ללמוד באוירה מעורבת, החליטו לפתוח קורס נפרד שהיום אני מנהל אותו מאז חודש אוקטובר.

שמעון כהן: יש לנו כ-460 סטודנטים בשני המסלולים: משפטים ומינהל עסקים.

שמעון כהן: הגברים לומדים בימים נפרדים, והנשים לומדות בימים נפרדים.

שמעון כהן: יש לנו כ-200 סטודנטיות למשפטים ומינהל עסקים, כך שזה מתחלק כמעט חצי-חצי.

שמעון כהן: היו לנו בוגרים במינהל עסקים בתואר שני, ואלה 36 בוגרים שקיבלו תואר שני במינהל עסקים עדיין של מנצ'סטר.

שמעון כהן: היום, אנו מוסד ישראלי לכל דבר ומוכר ע"י המועצה להשכלה גבוהה.

שמעון כהן: הבנות, שנמצאות פה, הן בעיקר משנה ראשונה ושניה.

שמעון כהן: מוסד זה מאפשר לאוכלוסיה החרדית, שעד היום לא יכולה היתה להשתלב בשוק העבודה החופשי ובמיוחד במקצועות מהסוג הזה, מכיון שלא היתה להן אפשרות ללמוד בחברה ראויה ובאוירה מתאימה, היום עם פתיחת- - -

דוברת: את המלה "ראויה" כדאי להוריד.

דוברת: שמעון כהן: כשאני אומר "חברה ראויה", אני מתכוון לאוכלוסיה החרדית שבשבילה חברה ראויה אומרת משהו.

דוברת: זה לא, חלילה, שמישהו שהוא לא חרדי הוא לא ראוי, אבל החבר'ה החרדים רוצים ללמוד בכיתות נפרדות ולא מעורבות, וזו הכוונה שלי.

דוברת: כשאני אומר "חברה ראויה", הכוונה היא לחברה שמאפשרת להם ללמוד בכיתות נפרדות.

דוברת: אנו רואים עליה משנה לשנה, והתעניינות גדולה יותר ויותר בנושאי משפטים ומינהל עסקים.

דוברת: אנו מקווים שהבוגרים שלנו יוכלו להשתלב בשוק העבודה החופשי.

דוברת: מטבע הדברים, כשהאוכלוסיה הזאת תהיה בשוק החופשי, היא גם תשפיע.

דוברת: יתחשבו בה, והיא תהיה שם.

דוברת: ברגע שהיא תהיה שם, אני מקווה שהרבה דברים ישתנו רק לטובה.

דוברת: את יתר הדברים נשאיר לבנות לומר.

צופית צדוק: אני צופית צדוק, נציגת המסלול החרדי של נשים לומדות משפטים, שזו השלוחה של הקריה האקדמית.

צופית צדוק: יזמתי פניה זו ליושבת ראש הוועדה, גילה גמליאל, כי חשבתי, ראשית, להביא למודעות של הציבור בכלל לקיומו של מסלול כזה - 30 חרדיות שלומדות משפטים.

צופית צדוק: היה חשוב לכולנו, שנביא לרמת מודעות גבוהה וגם נחשוף את עצמנו.

צופית צדוק: שנית, עוד שנה נצא להתמחות, וחשבתי שבזה שאנו ניחשף אם כל מיני גורמים היו יודעים עלינו הם יעזרו לנו להשתלב בעבודה.

צופית צדוק: בכל זאת, אנו נשים חרדיות ויש לנו את המגבלות ואת הרגישות של המסלול הזה.

צופית צדוק: צר לי שלא הגיעו כל הגופים שמופיעים בהזמנה כך שתהיה חשיפה יותר גדולה.

צופית צדוק: אני מקווה, שנצליח לקדם ולגלגל את העניין כמה שיותר.

גילה גמליאל: האם יש שאלות?

גילה גמליאל: תמיד בתחילת דיונים לא יודעים בדיוק מה רוצים לומר נקודתית, אבל זה זורם.

מירי גולדינגר: אני מירי גולדינגר, סטודנטית שנה שניה במכללה.

מירי גולדינגר: אני קצת יותר מבוגרת ולא בגיל של סטודנט.

מירי גולדינגר: אני בת 35 ואם לחמישה ילדים.

מירי גולדינגר: תמיד רציתי ללמוד משפטים, ולא היתה לי ההזדמנות מכיון שבאמת לא היה מתאים ללכת ללמוד באוניברסיטה מעורבת מבחינה עקרונית.

מירי גולדינגר: מצאתי לי פה מסלול טוב.

מירי גולדינגר: המטרה למענה הגענו היום היא כדי לראות שנוכל גם להמשיך הלאה.

מירי גולדינגר: אנו שלושים משפטנים, ויש בעיה למצוא מקום טוב לסטאז'.

גילה גמליאל: האם יש מגבלה בהיבט הסטאז'?

גילה גמליאל: האם יש איזו שהיא בעייתיות?

מירי גולדינגר: בעיות - לא.

גילה גמליאל: אני שואלת: מהצד שלכן, אין איזו שהיא מגבלה איפה לעשות את הסטאז'.

מירי גולדינגר: לא.

מירי גולדינגר: דוברת: איך תעשו זאת במשרד מעורב?

מירי גולדינגר: כמעט כולנו נשים עובדות.

גילה גמליאל: יש סטיגמות סביב זה, ולכן חשוב גם להעלות זאת.

רחלי ממן: באנו לנצח את הסטיגמות.

דוברת: מה ההבדל בין לעבוד וללמוד?

מירי גולדינגר: יש הבדל.

מירי גולדינגר: במקום לימוד את נמצאת בחברה כל היום, וזה יותר מבחינה חברתית.

דוברת: יחסי העבודה הם שונים.

מירי גולדינגר: בקיצור, יש בזה משהו.

דוברת: את לא לומדת לימודי קודש - כן?

דוברת: האם אין לי חברות מהכיתה?

דוברת: אבל, גם בעבודה יש חברים.

מירי גולדינגר: כל החברים שלי הם מהעבודה.

גילה גמליאל: לא סתם רציתי שהדיון הזה יעלה.

גילה גמליאל: אחת הסיבות לכך היא, שלצערי, זה קיים; בחברה יש הרבה סטיגמות, ומתפתח איזה שהוא ניכור ברגע שגם לא מכירים את החברה, את האנשים ואת דפוסי ההתנהגות.

גילה גמליאל: אל תירתעו מהשאלות.

גילה גמליאל: להיפך, תשתפו בהיבט הזה, על מנת לפתוח את הדלת בבחינת "בואו ותיכנסו לעולם, ותראו שרוב הדברים הם אותו הדבר בסך-הכל הכללי", ויש כמה שינויים קוסמטיים.

גילה גמליאל: בעצם, בין היתר, זו המטרה.

רחלי ממן: באנו להראות במה שאנו שונות, שזה היתרון של זה, ובמה אנו כמו כולם.

רחלי ממן: כמו שאמרתי, המטרה היא לנצח את הסטיגמות.

גילה גמליאל: מצויין.

גילה גמליאל: יכול להיות שזו הישיבה הראשונה בסך-הכל, ובפעם הבאה נגדיר יחד מטרות יותר קונקרטיות לגבי הישיבה, וניתן לנסות ולראות איך תוקפים נקודה אחת שכולן כאן חושבות שהיא הנקודה הבעייתית ולראות איך יהיה ניתן למצוא לה פתרון.

גילה גמליאל: הנושא עלה לדיון ומרבית האנשים לא הגיעו, כי, לטעמי, הם לא ידעו מה תפקידם פה בהיבט הזה.

גילה גמליאל: בדרך-כלל, כך זה עובד.

גילה גמליאל: זה: "ואו, אוקיי, מה בדיוק הולך להיות כאן?".

גילה גמליאל: בפעם הבאה נגדיר יותר.

גילה גמליאל: היום, הדיון היה כללי לגבי הנושא: "נשים חרדיות לומדות משפטים".

גילה גמליאל: קודם כל, תפנימו שזה קיים.

גילה גמליאל: לגבי שלבים נוספים, נצטרך לחשוב יחד מה בדיוק נרצה להשיג ומהי מטרת הדיון.

גילה גמליאל: היום, זו מודעות.

גילה גמליאל: בדיון הבא נוכל יחד לגבש דברים יותר קונקרטיים.

גילה גמליאל: לכן, כרגע, תציפו במידע, כלומר מצד אחד - תנו לאנשים לראות זאת בדיוק גם בהיבט החרדי שהוא מאד מסקרן ומאד לא ידוע, ומצד שני - תאמרו איך בדיוק אתן מסתדרות בחיבור--

דוברת: --בין שני העולמות.

גילה גמליאל: ממש כך.

גילה גמליאל: איך אתן מסתדרות בהיבטים האלה?

גילה גמליאל: איפה הקונפליקטים?

גילה גמליאל: איפה הבעיות?

גילה גמליאל: אני מהצד שלי די פתוחה לנושא ודי מבינה ומכירה אותו, אבל יש פה גופים ויש דברים שתצטרכו לנפץ מבחינת המיתוסים.

חיה יחזקאל: אני חיה יחזקאל, אם לשמונה ילדים.

גילה גמליאל: זה דבר יפה.

גילה גמליאל: מדהים לראות זאת.

חיה יחזקאל: מלבד המודעות שתהיינה נשים חרדיות שלומדות משפטים, אנו לא באות לומר שיצאנו מהמסגרת שלנו.

חיה יחזקאל: האשה החרדית תמיד אם שמשקיעה מעל ומעבר, ובמיוחד האשה החרדית שהיא אם שנושאת בעול לא פשוט וגם רוצה להשתלב בחברה הישראלית באופן כללי.

חיה יחזקאל: בנוסף, יש לה היבט של פרנסה והרבה היבטים.

חיה יחזקאל: אמא יצאה לא סתם רק לפרנסה, אלא גם לישם זאת, אם זה חלום שלה, או סתם לישם את הרצון שלה ואת השאיפות שלה.

חיה יחזקאל: לדעתי, אשה שיצאה לשוק החופשי לעבוד וללמוד, לימודים אקדמאיים הם לא לימודים של מה בכך ובכל אופן יש בזה הרבה התחייבויות - צריך שיידעו שזה לא בא לנו באופן טבעי.

חיה יחזקאל: אלה אמהות שישבו בבית.

חיה יחזקאל: אני מורה לשעבר, ובשנים האחרונות נשארתי עם הילדים וקצת עבדתי פה ושם.

חיה יחזקאל: לצאת ולעשות את הצעד הזה - צריך שיידעו באמת שקיבלנו זאת ממש- - -

דוברת: חדורות אמביציה.

חיה יחזקאל: זה לא סתם שבאנו לזה בצורה טבעית וקיבלנו זאת כך.

חיה יחזקאל: אנו פשוט עבדנו על זה קשה מאד, ואנו משתדלים מאד.

חיה יחזקאל: צריך שיידעו שזה צעד לא פשוט.

גילה גמליאל: זה מה שיפה.

גילה גמליאל: גם הילדים שלךְ יספגו זאת, וזה דבר אדיר.

ענבר דרור: אני ענבר דרור.

ענבר דרור: דיברו כאן על ניפוץ סטיגמות, ואני חושבת שבכותרת "נשים חרדיות לומדות משפטים" יש תת-נושא שיש פה איזה שהוא רצון להכנס למעגל העבודה לא בתחומים המסורתיים בחברה החרדית, לא הוראה ולא גננות, אלא משהו שבאמת יכול להשפיע מבחינה מסויימת על איך שהחברה הישראלית תופשת את החברה החרדית.

ענבר דרור: בעצם, זו מהות כל הלימודים כאן.

ענבר דרור: זה מובן שיש פה את הקורבן שאני עושה כאם, שאני מחסירה שעות מהבית ומהמשפחה לטובת לימודים, אבל יש איזה שהוא משהו שכן חשוב לאנשים פה לדעת, במסגרת הוועדה ומה שאת יכולה כאן לתרום, והוא שכן יש איזה שהוא רצון של החברה החרדית להיפתח ולתרום.

ענבר דרור: זה ניפוץ הסטיגמה מספר אחת של החרדים, שאומרת שאנו לא תורמים ושאנו לא מעוניינים להיטמע בתוך החברה החרדית, וזה לא נכון.

ענבר דרור: יש לנו את היחודיות שלנו ויש לנו את מה שאנו יכולים להביא לתוך החברה החרדית ולהכניס את החברה החרדית אלינו, כדי שלא יהיה את הניכור כמו שיש היום.

דוברת: את התכוונת לחברה הכללית?

ענבר דרור: התכוונתי לחברה הכללית הישראלית.

גילה גמליאל: הגשתי הצעת חוק לקריאה טרומית, שאינני יודעת מתי היא תעלה, שמדברת לא על כך שיהיו אופציות שירות לאומי וצבא אלא שיהיו אופציות של צבא ושירות אזרחי חובה.

גילה גמליאל: לטעמי, גם זה יוכל לנפץ את כל אותם מעגנים.

גילה גמליאל: הייתי השבוע בזק"א, ויש שם אנשים שעושים עבודת קודש ולא מכירים להם זאת.

גילה גמליאל: לטעמי, חובה גם בהיבט הזה לעגן את זה.

גילה גמליאל: אמרתי שכל האופציות פתוחות בהיבט של התרומה למדינה.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע גם את הדעה הזאת שלכם בנושא הזה.

גילה גמליאל: גם נשים וגברים, גם דתיים חרדים, וגם כל החתכים אצלנו, וגם יהודים וגם ערבים וכולם, שנמצאים במדינה, יתרמו בצורה שווה למדינה.

גילה גמליאל: לא יהיו רק אנשים שהולכים לצבא ורק נשים שהולכות לשירות לאומי, אלא שתהיה חובה על כולם לתרום למדינה.

גילה גמליאל: כל אחד - בתחומים שיהיו פתוחים עבורו.

גילה גמליאל: אפשר במד"א ובמשמר אזרחי, ויש קשת עניפה של אפשרויות, כך שאנשים יוכלו למצוא את הנישה שלהם לגבי מה הם רוצים לתרום.

גילה גמליאל: לטעמי, זה גם יוכל ליצור מצב של שילוב הזרועות, ולא הרגשה שקיימת היום שכביכול חלק מהאוכלוסיה כן עושה או לא עושה.

גילה גמליאל: אני חושבת, שגם זה ינפץ הרבה סטיגמות.

גילה גמליאל: מבחינת ההיבטים האלה, אני מקווה שיקבלו את החוק הזה.

ברוריה קליין: אני ברוריה קליין, סטודנטית שנה שניה למשפטים.

ברוריה קליין: היוזמה, שהקריה האקדמית בקרית-אונו לקחה כדי לפתוח את השורות ולאפשר זאת לנשים, היא יוזמה ברוכה מאד.

גילה גמליאל: שמעתי על כל הקשיים שהיו עד שזה יצא לפועל.

ברוריה קליין: היא נתנה את האפשרות לאותן נשים ובנות שרצו למצוא את האפשרות להתמחות, ללמוד, להתקדם, למצות את עצמן ולהגיע להישגים רציניים מאד.

ברוריה קליין: מכל המרצים אנו שומעות על ההישגים הגבוהים של הבנות שלומדות.

ברוריה קליין: יש סטיגמה שבציבור החרדי רמת הלימודים נמוכה ולא לומדים או שפחות מסוגלים, והמעניין והמפתיע אפילו אותנו הוא שמכל מרצה אנו שומעים על ההישגיות ועל הרמה הגבוהה.

ברוריה קליין: זה מפתיע מרצה אחרי מרצה.

ברוריה קליין: זה מוכיח שיש את היכולת ויש את המסוגלות, אלא שלא היו התנאים.

ברוריה קליין: עקרונית, בציבור החרדי אחד העקרונות החשובים מאד הוא לימודים במסגרות נפרדות לנשים ולגברים החל מהגיל הרך ובכל מסלול.

ברוריה קליין: מסגרת חינוכית לימודית - וכל מסגרת שהיא לימודית היא חינוכית - מתוך התפיסה הזאת החשיבות הראשונה במעלה היא שהיא תהיה נפרדת.

ברוריה קליין: באותו רגע שיש מסגרת נפרדת לנשים, קיבלנו את האפשרות ללמוד להתמחות.

ברוריה קליין: המסגרת איפשרה זאת מבחינת הלומדות בטווח רב-גילי רחב מאד.

ברוריה קליין: אני חושבת שאני זקנת השבט מתוך הלומדות - צעירות אחרי תיכון ועד אמהות וסבתות - שמשקיעות, ממצות את עצמן ורוצות לראות עצמן מגיעות להישגים, משתלבות במסלול הציבורי ויכולות גם להביא את דברן לציבור.

ברוריה קליין: ההתנדבות - בציבור החרדי מעשי חסד ותרומה לציבור ולזולת הם אחד הערכים שמושרשים החל מהגיל הרך.

ברוריה קליין: המחוייבות הזאת לתרום לציבור ולהתמסר היא ללא גבולות ולאורך כל החיים.

ברוריה קליין: זה לא נתחם לשנים מסויימות, שנה, שנתיים, שלוש שנים או חמש שנים.

ברוריה קליין: כל החיים כל יחיד ויחיד בחברה חייב לעשות כמיטב יכולתו כדי לתרום.

ברוריה קליין: לדוגמה: יש לי בן שמתנדב בזק"א, ובן אחר בחברת הצלה שקשור למד"א, ויום ולילה ובמשך שנים הם נרתמים לזה במסירות נפש.

ברוריה קליין: מי שמכיר את המסגרות האלה יודע שבכל מקום, בכל פינה ובכל אירוע נחלצים אנשים במסירות נפש כדי לעשות את הדברים.

ברוריה קליין: בנוסף, יש פעילויות חסד אחרות של תרומה לציבור, וזה נעשה וזה קיים בציבור.

ברוריה קליין: היה חשוב שהתקשורת תיתן יותר חשיפה לדברים, כי בדרך-כלל אנו מקבלים דימוי שלילי.

ברוריה קליין: שומעים רק את הביקורות השליליות של אנשים שאולי מתוך מניעים אישיים מבטאים את הסלידה ואת הדברים השליליים.

ברוריה קליין: אם יתנו יותר חשיפה לפעילות הציבורית שנעשית, ליכולות ולרצון של החרדים להשתלב, לתרום ולהיות בעצם חלק מהעם בכל דבר - הדברים ייראו אחרת ותינתן גם אפשרות להתקדם יותר.

רחלי ממן: אני רחלי ממן, סטודנטית שנה שניה למשפטים.

רחלי ממן: לגבי מסלול הלימודים, אין איזה שהן הנחות מסויימות.

רחלי ממן: אולי חושבים שאם זה מסלול חרדי יש לימודים אחרים, אבל לא היינו מקבלים אישור מהמל"ג אם זה היה כך.

רחלי ממן: הלימודים הם אותם הלימודים, וכך גם השעות, רמת הלימודים, הדרישות, המבחנים והעבודות.

רחלי ממן: לגבי ההישגים הגבוהים, יש פה משהו.

רחלי ממן: אני חושבת שזה בא מסגנון הלימוד בבתי-הספר וגם בישיבות.

רחלי ממן: זה סגנון מעמיק שאין אותו בחינוך.

רחלי ממן: הסגנון שם שונה.

רחלי ממן: אולי מזה באים הכושר וההצלחה.

רחלי ממן: בכל אופן, זה מסלול רגיל כמו כולם, והמרצים תמיד אומרים לנו שאנו לומדים בדיוק כמו בקרית-אונו.

שמעון כהן: בעקבות דבריה, אני רוצה אולי לנצל את זה שנמצאת פה נציגת משרד החינוך ולומר שיש לנו איזה שהוא חסר מסויים שלא יכולנו לעשות כיתות יותר גדולות גם אצל הנשים וגם אצל הגברים.

שמעון כהן: יש לנו בעיה עם הקריטריונים לקבלה, שכן צריך לפחות בגרות.

שמעון כהן: אצל הגברים ודאי יש בעיה, כי מעולם לא היה להם צ'אנס לעשות בגרות שכן הם למדו כל הזמן בישיבות.

שמעון כהן: אצל הבנות יש בתי-ספר שמבחינה אידיאולוגית לא מגישים אותן לבגרות ונותנים להן מה שנקרא: מבחני חוץ או מכון סאלד.

שמעון כהן: המדינה מאשרת את זה, אבל זו לא תעודת בגרות.

שמעון כהן: אני רוצה לפנות למשרד החינוך שבמקרים האלה, בתי-הספר שמבחינה אידיאולוגית לא מאפשרים לבנות לגשת לבגרות אבל הלימודים הם אותם הלימודים, הם עושים מבחני חוץ לא של בית-הספר,--

רבקה שקד: מהי האידיאולוגיה?

דוברת: לא רוצים שהם ילכו ללמוד באוניברסיטה.

שמעון כהן: --יתייחסו למבחנים האלה כאילו זה מבחן בגרות, ואז נוכל לקבל סטודנטיות טובות מאד, מועמדות, ללימוד באקדמיה באופן הרבה יותר קל ונוכל להגדיל את מעגל הלומדות.

שמעון כהן: היום, אנו מחייבים אותן לעשות מכינה, ומדובר ב-460 שעות שהן צריכות להשקיע.

שמעון כהן: אלה דברים שהן למדו בין כה וכה בבית-הספר.

שמעון כהן: הן למדו אותם, ורק בגלל שאין להן בגרות הן עושות זאת.

שמעון כהן: הן לא אשמות.

שמעון כהן: בית-הספר, שבו הן למדו, מבחינה אידיאולוגית לא מאפשר להן לגשת לבגרות.

שמעון כהן: אנו רוצים שאותם מבחני חוץ יהיו אקוויוולנטיים לבגרות.

מרים שכטר: היושבת-ראש, ברשותך, אשמח להגיד על כל הדברים כולל זה אחר כך.

מרים שכטר: אם את חושבת שעכשיו אגיד, אגיד עכשיו.

חנה פריידין: אני חנה פריידין, מרכזת שירותי מידע בספריה של הכנסת, סטודנטית שנה שניה ואם לשישה ילדים.

חנה פריידין: לנו יש רצון להכנס לחברה הכללית בתחום של משפטים ולהשפיע, ואומר קודם כל משהו בנימה אישית.

חנה פריידין: כמו רבות כאן, זה היה איזה שהוא חלום של לימודי משפטים, שלא התאפשר לא רק מבחינת לימוד בנפרד או מעורב אלא מבחינת הנושא.

חנה פריידין: לנושא משפטים היה מין טאבו בחברה הדתית, והוא לא קיבל את אישור הרבנים.

חנה פריידין: בזמנו, כשהתעניינתי ללמוד, הרבה רבנים אמרו שזה לא תחום שכדאי להכנס אליו.

חנה פריידין: לאחרונה, הציבור הדתי נפתח, אחרי ההפגנה הגדולה שהיתה מול בית-המשפט העליון, ואמרו שהשיטה היא לא להתרחק, כמו בכל התחומים האחרים, כמו במוזיקה וכמו בתקשורת, ויש שינוי גדול מאד.

דוברת: פוליטיקה.

חנה פריידין: דווקא הגישה היא כן להכנס ולהשפיע.

חנה פריידין: אנו רואות זאת בלימודים שלנו.

חנה פריידין: למשל, דווקא אחרי 1992, אחרי חקיקת חוקי היסוד והכנסת כל המושג של "מדינה יהודית ודמוקרטית" היו לנו בשנה שעברה שתי פגישות עם אהרן ברק, נשיא בית-המשפט העליון, ויש גישה, שבאה משני הצדדים, של פתיחות: גישה מטעם המשפטנים, וגישה מטעם הרבנים, שרוצים את הקירבה הזאת ואת ההדדיות.

חנה פריידין: אני חושבת, שקבוצה כמו שלנו יכולה לתרום במובן זה שהרבה אנשים שרוצים מדינה יהודית ודמוקרטית לא יודעים כל כך כיצד למלא את נושא ה"יהודית".

חנה פריידין: דווקא נשים וגברים בעלי ידע בתחום, שבאים מתחום של השכלה תורנית, יכולים בהרבה נושאים שעולים לסדר-היום להכניס את המושג ולמלא אותו תוכן.

חנה פריידין: דוגמה שהשפיעה עלי: נשיא בית-המשפט העליון אמר לנו שהוא ישב בבג"ץ כביש בר-אילן, שעולה לאחרונה שוב לכותרות, ורצה ללמוד מה משמעות וחשיבות השבת לעם ישראל.

חנה פריידין: הוא ישב ולמד את הנושא והביאו לו ספרים.

חנה פריידין: רק מתוך הידע שהוא צבר בעקבות הבג"ץ הזה, הוא יכול היה לחשוב על סגירת הכביש בתפילות והגיע שם לאיזו שהיא פשרה.

חנה פריידין: חשבתי על זה, שסטודנטים כמונו, סטודנטיות במקרה זה, לא צריכים לשבת ללמוד מהי השבת לפני שעוסקים בתחום.

חנה פריידין: כבר יש לנו את הידע הזה, ואנו צריכים רק להביאו.

חנה פריידין: יש דרישה בציבור הכללי, כי הרבה פעמים אני גם רואה בדיונים שמתקיימים בכנסת בנושאים שונים שאומרים את המושג "מדינה יהודית ודמוקרטית", אבל צריכים לישם אותו בהרבה תחומים.

חנה פריידין: היו פה הצעות של הרב דרוקמן בזמנו בעקבות פסק-דין קציר על העניין של האם מותר לנו ביישוב ארץ ישראל להגדיר חלקים ולתת התיישבות מסויימת שלא ייכנסו והאם זו גזענות או לא.

חנה פריידין: אנשים הביעו דעות כשכביכול הם נרתעים ונבהלים שזה גזענות.

חנה פריידין: אם מישהו בא ומראה שלפי היהדות זה בכלל לא גזענות וזה דבר אחר ומראה את התוכן במושגים, אנשים לא כל כך נבהלים מתוך ידע של הדברים.

חנה פריידין: אזכיר שהעוזר הפרלמנטרי של יושבת-ראש הוועדה הגיע אלי לפני ההצעה לסדר בנושא השופטים הדתיים בבית-המשפט העליון, והבאתי לו הרבה חומר בכיוון של שופטים דתיים שהיו בבית-המשפט העליון לאורך השנים.

גילה גמליאל: השתמשתי בזה.

חנה פריידין: ננצל את זה שעורכת-הדין רבקה שקד איתנו.

חנה פריידין: חשבנו לפני הפגישה הזאת איך אנו יכולים לבקש שילוב.

חנה פריידין: למשל, עכשיו אנו צריכים לצאת לסטאז'.

חנה פריידין: מדובר על שילוב בנציבות שירות המדינה אפילו, כך שיראו זאת בחיוב שבאים עם כוחות כאלה שיכולים להעשיר את השירות באנשים בעלי ידע בתחום הזה ולא כמישהו דווקא אפילו שווה מבחינה זו אלא שיש לו יתרון מסויים עם כל הידע שהוא יכול להכניס למושג "מדינה יהודית ודמוקרטית", כשהיום כל רשויות המדינה צריכות ללכת על-פי חוקי היסוד ולפעול לאורם.

גילה גמליאל: יש בזה יחס ישיר.

גילה גמליאל: אם המדינה לא יהודית, כפי שאנו רואים סביבנו במזרח-התיכון, היא גם לא דמוקרטית באופן ישיר.

גילה גמליאל: כדי לשמר זאת, צריך לשמר את שני הדברים ביחד ובכפיפה.

גילה גמליאל: אבל, לא בזה עסקינן, ואנו רוצים להמשיך בנושא הזה.

חוה רביוב-קליין: אני חוה רביוב.

חוה רביוב-קליין: בעניין הבגרויות, ברצוני לפנות לנציגת משרד החינוך.

חוה רביוב-קליין: גדלתי עם אם שהעניקה לי את העצמאות ללמוד ואת המוטיבציה.

גילה גמליאל: תראי איזה דבר נפלא זה.

גילה גמליאל: אני בדיוק אומרת לה שהילדים של כולן פה יספגו את ההיבט הזה של הלימודים, ופתאום אתן אומרות זאת.

חוה רביוב-קליין: למדתי בתיכון שכן נבחנים בו בבחינות שמוכרות כבחינות בגרות, וברגע שידעתי שאני רוצה ללכת ללמוד לימודים אקדמאיים דווקא שם נתקלתי בכל הקשיים והסירובים.

חוה רביוב-קליין: באופן אישי, היתה לי את המנחה שלי, ופניתי למשרד החינוך והם עזרו לי עם זה ובכל הקשיים.

חוה רביוב-קליין: הייתי רוצה, שיביאו איכשהו לידיעת התלמידות שעצם ההכרזה על זה שהן רוצות ללכת ללימודים אקדמאיים לא יכולה למנוע זאת מאף אחת מהן או להציג להן קשיים בתעודות הבגרות.

חוה רביוב-קליין: אני מכירה את הכיתה שלי ואת הסביבה שלי.

דוברת: את מדברת במערכת שלכם.

חוה רביוב-קליין: כן, במערכת החרדית.

חוה רביוב-קליין: מבחינת משרד החינוך, אני חושבת שהם יכולים לעזור בכך.

גילה גמליאל: זו נישה שעולה והיא לא כל כך ברורה.

גילה גמליאל: יש מוסדות שלא מאפשרים לתלמידים ללכת לבגרות.

גילה גמליאל: מרים שכטר: יש מוסדות מוכרים שאינם רשמיים, שאלה המוסדות החרדיים וכמה בתי-ספר פרטיים, למשל: בית-הספר הריאלי בחיפה הוא מוכר שלא-רשמי וכך גם בית-הספר הערבי האורתודוכסי בנצרת.

גילה גמליאל: כל בתי-הספר החרדיים הם מוכרים שאינם רשמיים.

גילה גמליאל: יש להם את האוטונומיה לעשות בפנים את מה שהם מחליטים לעשות.

גילה גמליאל: תכנית הליבה מחייבת עכשיו את כולם, כולל המגזר החרדי.

גילה גמליאל: מצויין.

גילה גמליאל: זה יכול לפתור פה חלק מהבעיות.

מרים שכטר: אבל, זה רק עכשיו.

דוברת: זה לא מה שהיה בשנים האחרונות.

שמעון כהן: לא כולם יקבלו את זה.

גילה גמליאל: תכנית ליבה היא תכנית שעכשיו עברה את האישור במשרד החינוך, וזה הגיע אלינו לוועדת החינוך.

גילה גמליאל: שם הוחלט, שלכל מוסד לימודים במדינת ישראל תהיה תכנית ליבה, כביכול תכנית בסיס, מינימום, שתהיה חובה להעביר לכל הילדים.

דוברת: את אומרת: חבל על הזמן.

דוברת: זה לא יעבוד.

גילה גמליאל: אין דבר כזה.

גילה גמליאל: כל מוסד שידרוש תקצוב מהמדינה יהיה מחוייב בבסיס הזה שיקנה את המינימום.

דוברת: למשל: שיעורי אזרחות.

דוברת: הבחינה בכלכלה ובאזרחות היא אותה בחינה של משרד החינוך.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: מדובר על מתמטיקה ואנגלית.

גילה גמליאל: ברוריה קליין: אני מנהלת בית-ספר תיכון של "בית יעקב".

גילה גמליאל: במשך כל השנים תכנית הלימודים היא תכנית משרד החינוך.

גילה גמליאל: בכל מוסדות בתי-הספר של "בית יעקב" לומדים מעבר לליבה.

גילה גמליאל: מבחינת המקצועות הלימודיים עצמם, לומדים את כל תכניות הלימודים.

גילה גמליאל: יש שוני אחד שנובע מהתפיסה העקרונית שלא לאפשר המשך לימודים מעורב, לא להגיע לאוניברסיטאות שהן מעורבות, וכדי למנוע זאת חוסמים.

גילה גמליאל: במקום שהבנות בתיכון תיגשנה לבחינות בגרות על אותו היקף של חומר ולפעמים אפילו יותר, הן ניגשות לבחינות של מכון "סאלד".

גילה גמליאל: בחינות של מכון "סאלד" הן שוות ערך לבחינות בגרות, ולפעמים - אני מכירה את השאלונים, והייתי בוועדות שם - הן אפילו יותר קשות מבחינות הבגרות הרגילות.

גילה גמליאל: הן מאפשרות לקבל תעודת הסמכה להוראה, שהיא שוות משקל לבחינות בגרות לגבי קבלה לאוניבסיטאות ועוד.

גילה גמליאל: אבל, בתפיסה הרגילה, שיודעת תלמידה בוגרת, היא יודעת שאין לה תעודת בגרות, ולכן היא לא תמשיך באוניברסיטה.

גילה גמליאל: ניתנת לה אפשרות להתמחויות אחרות.

גילה גמליאל: לומדים ומגיעים להישגים מאד גבוהים מבחינה לימודית את כל המקצועות.

גילה גמליאל: אין בעיה של מקצועות הליבה, ויש את מקצועות המתמטיקה, מדעים, מחשבים ושפות.

גילה גמליאל: את אומרת לי, במלים אחרות, שזה לא מה שיפתור את הבעיה.

דוברת: הבעיה היא בתפיסה.

דוברת: מבחינת הלימודים, הם לומדים אפילו מעבר.

גילה גמליאל: נצטרך לחשוב על פתרון יצירתי באמת איך ניתן יהיה להטמיע זאת במוסדות הלימודים בגיל צעיר.

גילה גמליאל: אמשיך את הדיון לפני שאכנס לדברים האלה.

גילה גמליאל: לימור ארד, יושבת ראש אגודת הסטודנטים, איך משתלבת הפעילות באגודה?

גילה גמליאל: הייתי יושבת-ראש אגודת סטודנטים שלוש קדנציות באוניברסיטת בן-גוריון.

גילה גמליאל: אל תחשבו שזה קל.

גילה גמליאל: הייתי האשה הראשונה.

גילה גמליאל: גם בימים של הנשים בכלל זה בעייתי בפני עצמו.

לימור ארד: אני לימור ארד, ואינני לומדת בקמפוס החרדי אלא בקמפוס הרגיל.

לימור ארד: אני סיימתי עכשיו שנה שניה משפטים.

לימור ארד: כמישהי שבאה מבחוץ וגדלה ברה שלא קשורה לחרדים, בקשר לסטיגמות אתן צודקות מאד והן בהחלט קיימות בחברה בחוץ.

לימור ארד: אני מאד מברכת את הקריה האקדמית.

לימור ארד: אני חושבת שהתכנית הזאת של שילוב החרדים והחרדיות בחברה היא משהו שתורם לא רק לכם אלא גם לנו.

לימור ארד: אתן יוצאות לשוק העבודה, עובדות ומפרנסות את עצמכן ואת ילדיכן ולא תלויות באף אחד אחר: לא בגברים ולא במדינה.

לימור ארד: עדיין בחברה יש איזה שהוא קטע שנשים לא תמיד צריכות לעבוד ולא צריכות ללמוד, כך שלכן עוד יותר קשה שכן אתן גם נשים וגם חרדיות.

לימור ארד: אני מאד מעריכה אתכן.

לימור ארד: אני יודעת, שלכן לבטח הרבה יותר קשה מאשר היה לי להגיע ללימודים.

לימור ארד: בטח גם עכשיו יותר קשה לכן בתור אמהות וכו'.

צופית צדוק: יש לנו תמיכה חזקה מהבעלים.

צופית צדוק: אחרת, לא היינו מגיעות בכלל.

לימור ארד: צריך להדגיש זאת.

לימור ארד: זה לא למורת רוחם.

לימור ארד: דוברת: זו גם סטיגמה שהחרדים לא ירצו שהנשים יצאו לעבודה.

צופית צדוק: הם מפרגנים, תומכים ומעודדים.

דוברת: רוב הנשים החרדיות עובדות - לא במשפטים, אבל מרביתן עובדות.

לימור ארד: יש הרבה, למשל, בתחום ההוראה.

לימור ארד: אתן מתקדמות קצת.

צופית צדוק: אנו מתמודדות גם עם הלחץ החברתי.

צופית צדוק: יש מקומות שיש את הלחץ החברתי: איך נותנים לנשותיכם ללמוד?

צופית צדוק: איך הן עושות דבר כזה?

לימור ארד: אני שמחה לקחת חלק בתהליך הזה ולעזור לכן, אולי באגודת הסטודנטים או אצלנו בקמפוס, קצת להעלות את המודעות ללימודים של הנשים החרדיות אצלנו ולעזור לכן קצת יותר להתקבל בחברה.

לימור ארד: למרות שלא צריכה להיות בעיה עם זה, לצערי, יש.

לימור ארד: באמת כל הכבוד לכולכן.

גילה גמליאל: יש פה עניין שצריך להבינו.

גילה גמליאל: ברגע שלא מכירים, בהתחלה יש איזו שהיא אי-נוחות.

גילה גמליאל: מאד מעניין איך כל אחת מכן מסתדרת, בלי עין רעה, עם שמונה וששה ילדים בבית ואתן עובדות ולומדות.

גילה גמליאל: יש בעל מפרגן.

גילה גמליאל: מה קורה כשהוא לא מפרגן?

גילה גמליאל: הסיפורים האישיים של כל אחת כאן פותחים עולם ומלואו לגבי איך החברה הלא-חרדית יכולה לנסות להכיר, להתרשם ולראות את הצד האנושי שבכל הסיפורים, את החשיבות העליונה, את ההמשכיות שתופנם סביב זה ומה שילדיכן יספגו ויקלטו מזה וירצו להפנים זאת הלאה.

גילה גמליאל: כמו שנאמר כאן ע"י אחת הדוברות, היא רצתה ללמוד וזה נראה לה טבעי מאד כי גם אמה ומדת והיתה לה הכוונה, אבל יש גם את הצדדים הפחות נהנים בהיבטים האלה של אותן נשים שאין להן את ההכוונה, את הסיוע ואת האפשרות ויש להן את הרצון, החלום והחזון לצאת ולפרוץ את המסגרות.

גילה גמליאל: בעצם זה שזה מקובע עדיין בממסד הלימודי עד סוף 12 שנות לימוד וזה שצריך לעבור עוד שלב של משוכה נוספת של המכינה - כל הדברים האלה מראים עד כמה כל אחת מכן מאד רצתה ומאד היתה לה את הסביבה התומכת כדי לתת לה את האפשרות להגיע לזה.

גילה גמליאל: אתן מכירות את האוכלוסיה ודאי יותר טוב ממני.

גילה גמליאל: הייתי רוצה שנחשוב איך ניתן יהיה גם בתוך החברה החרדית לפתוח את הדלת בהיבט הזה.

גילה גמליאל: מהם הכלים שאתן מוצאות לנכון שצריכים להיות?

גילה גמליאל: מהם הכלים שאותן נשים ובכלל בחברה צריכות, שאנו יכולים לסייע בהיבט הזה?

גילה גמליאל: מצד שני, נשמע מרים שכטר ממשרד החינוך ואת רבקה שקד שתיכף תשמע אותן.

גילה גמליאל: עורכת הדין רבקה שקד מנציבות שירות המדינה, אחראית על כל נושא קידום נשים ושילובן בשירות המדינה.

גילה גמליאל: אני חושבת, שכאן יש מקום חשוב ביותר גם לבחון את שילוב הנשים החרדיות בשירות המדינה.

גילה גמליאל: אפרופו, ארצה לבדוק האם יש נשים איפה, כמה ולמה, ואם לא - צריך לדאוג גם לייצוג הולם בתחום הזה.

רבקה שקד: יש לי דברים לומר לפרוטוקול וגם לא לפרוטוקול.

רבקה שקד: קודם, אומר דברים לפרוטוקול.

רבקה שקד: אני עוד מעט שבע שנים בתפקיד, ואני מטפלת בכמעט 50 אלף עובדות מכל הסוגים, בכל הרמות ובכל המשרדים ובכל המערכות.

רבקה שקד: באופן אישי, יש לי את המחוייבות הכי עמוקה גם לנושא הסולידריות הנשית וגם לנושא ההעצמה הנשית.

רבקה שקד: עושה לי נחת לראותכן ולשמוע אתכן, והתהליך שאתן עוברות הוא תהליך גדול.

רבקה שקד: אני יודעת גם חלק מהדברים שאתן מתמודדות איתם.

רבקה שקד: היו לי שני תארים כשהייתי צעירה, אבל למדתי משפטים באוניברסיטה העברית באמצע החיים.

רבקה שקד: בגיל 42 ניגשתי לפסיכומטרי, הורדתי את תעודת הבגרות מהבוידם ולמדתי עם עבודה במשרה מלאה ועם שלושה ילדים בבית.

רבקה שקד: כאחת שהיתה שם, אני יודעת להעריך זאת.

רבקה שקד: היום, אני מסתכלת אחורה ואינני מבינה איך עשיתי זאת.

רבקה שקד: אני מצדיעה לכן וכל הכבוד.

רבקה שקד: ההרגשה הזאת של האחוה הנשית, הדרך שבה אתן מחזקות זו את זו והרצון שלכן לפקוח עיניים גדולות ולצאת החוצה הם דבר גדול, ובכל מקרה זה יוביל אתכן למחוזות אחרים.

רבקה שקד: בשירות המדינה יש בו הרבה מאד עובדות חרדיות.

רבקה שקד: אומנם לא עשינו על זה מחקר וסטטיסטיקות, אבל יש המון.

רבקה שקד: למשל, יש 10,000 עובדות מדינה רק בירושלים.

גילה גמליאל: באיזה תחומים?

גילה גמליאל: אבקש מהמ.מ.מ.

גילה גמליאל: לעשות לי עבודה על כך.

רבקה שקד: זה קשה מאד, כי זה לא רשום באף מקום.

גילה גמליאל: מצד אחד, לפעמים, זה טוב שזה לא רשום.

גילה גמליאל: מצד שני, השאלה היא האם יש גם ייצוג.

רבקה שקד: אין ספק שהן מיוצגות, והשאלה היא איפה.

רבקה שקד: יש לדעת, שמתפקידים מסויימים בשירות המדינה נדרשת השכלה אקדמית.

רבקה שקד: ודאי שאת הנשים החרדיות מוצאים יותר בתפקידי מזכירות ובתפקידי סיוע כאלה או אחרים.

רבקה שקד: הן מתקדמות עד איפה שהיה אפשר להתקדם לפי ההשכלה שיש להן.

רבקה שקד: חנה פריידין, עובדת בכירה מאד בכנסת, לא הזכירה שיש לה שני תארים מאוניברסיטה רגילה.

רבקה שקד: היא צנועה.

רבקה שקד: היא עשתה זאת לא במסגרת של נשים בלבד.

רבקה שקד: את אמרת דבר נכון.

רבקה שקד: אי-אפשר היה ללמוד משפטים קודם.

רבקה שקד: יכולת ללמוד, ולמדת.

גילה גמליאל: מה הבעיה ללמוד במסגרות?

רבקה שקד: בחלק שלא לפרוטוקול אולי ארחיב יותר.

רבקה שקד: אי-אפשר להתקדם בלי השכלה אקדמית.

רבקה שקד: אינני חושבת שמישהו בשירות המדינה, אחרי כל התהליך ששירות המדינה עבר, רפורמה ואקדמיזציה שלו, יוזיל את הדרישות ויסתפק במשהו שהוא פחות מתואר אקדמי.

רבקה שקד: כל עוד לנשים החרדיות וגם לגברים החרדים לא תהיה ההשכלה הרלוונטית, הם לא יוכלו להתקדם.

רבקה שקד: היו נסיונות לגבי סמיכות לרבנות בעניין האקוויולנטיות, ונכון לעכשיו זה לא עבר.

שמעון כהן: זה עבר לפני שנה.

שמעון כהן: רבקה שקד: יש לזה הרבה תשובות, ולא נפתח פה את הויכוח.

שמעון כהן: זה לא עבר, ואני מעריכה שזה גם לא יעבור.

שמעון כהן: האיגודים המקצועיים לעולם לא יתנו את ידם לזה.

שמעון כהן: שוב, יש גם את השאלה של כישורים עניינים.

שמעון כהן: עם כל הכבוד, כשאתה צריך כלכלן או הכשרה בחשבונאות או הכשרה במערכות מידע, בתואר של רבנות לא מלמדים את הדברים האלה.

שמעון כהן: אבל, יש דברים אחרים בהם דורשים רק תואר אקדמי.

רבקה שקד: לא אפתח כאן את הויכוח.

רבקה שקד: הנושא הזה לא עבר.

גילה גמליאל: גם עם תואר בהסטוריה לא יקבלו אותו למשהו ספציפי.

רבקה שקד: מדובר בהשכלה כללית.

רבקה שקד: היו דרישות מסויימות, למשל: אנגלית, מתמטיקה.

רבקה שקד: אבל, בואו ולא נפתח את הויכוח הזה.

גילה גמליאל: אולי יש לכם מסלול שפה זרה לבנות.

רבקה שקד: בכל מקרה, זה לא רלוונטי לנשים כי אין להן סמיכות לרבנות מטעמים שאנו יודעות.

שמעון כהן: יש טוענות רבניות.

רבקה שקד: אבל, אין להן סמיכות לרבנות, כך שהנקודה הזאת איננה רלוונטית לכלל הנשים.

רבקה שקד: אני מדברת עכשיו על הנשים.

רבקה שקד: לגבי הנשים, זה לא רלוונטי.

רבקה שקד: הן לא תוכלנה להתקדם בלי אותו תואר.

רבקה שקד: האם הקריה מעניקה תארים אקדמאיים?

דוברת: כן.

רבקה שקד: מבחינה זו, ברגע שיהיה תואר אקדמי, למעשה הדלת פתוחה כדי להתמודד.

רבקה שקד: יש מקומות שזה מוכר בהתחלה, ואחר כך- - -

דוברת: לא.

דוברת: זה מוכר.

רבקה שקד: ברגע שהתואר מוכר, הדלת פתוחה להתמודד על כל תפקיד פנוי בשירות המדינה ולא רק בשירות המשפטי אלא בכל תפקיד שמחייב השכלה אקדמית כלשהי בהיבט הרחב.

רבקה שקד: מדברים הרבה על זה שעם ריבוי המשפטנים, יכול להיות שבתחומי המינהל הציבורי, הביקורת ותפקידים בהיבט הרחב של המינהל והניהול ההשכלה המשפטית מאד עוזרת.

רבקה שקד: מנסיוני, ובאתי כבר מכל הכיוונים האפשריים ואחרי הרבה שנות נסיון, זה מאד עוזר.

רבקה שקד: מהבחינה הזאת, הדלתות פתוחות.

רבקה שקד: אינני חושבת שצריכה להיות בעיה להכנס לשירות המדינה, מעבר לקשיים הרגילים שיש כאשר השוק מוצף, כאשר יש קיצוצים וכאשר יש מעט משרות ושצריך באמת להתמודד עליהן והתחרות מאד גדולה.

רבקה שקד: אשה עם מוטיבציה יכולה להתברג ובודאי גם להצליח.

רבקה שקד: המוטיבציה שלכן אדירה.

רבקה שקד: יש בשירות המדינה משהו יותר ידידותי לנשים, כי אני חושבת שלמשל במשרדים הפרטיים עשוי להיות לכן קשה מאד.

רבקה שקד: יש שם ימי עבודה של 15 שעות ביממה, וזה קשה מאד בכלל לנשים עם ילדים וקל וחומר עם נשים עם הרבה ילדים.

רבקה שקד: בשירות המדינה המסגרת יותר ידידותית לנשים, אבל התפקידים תובעניים ומחייבים השקעות של שעות נוספות, הרבה שעות מעבר לשעות העבודה, התכוננות לתיקים, ישיבות אחרי הצהריים ובערבים ודברים מהסוג הזה.

רבקה שקד: אלה דברים שצריכים להביאם בחשבון, כשמדובר על תפקידים משפטיים בשירות המדינה.

רבקה שקד: אינני מעריכה שצריכה להיות בעיה.

רבקה שקד: הדרך להכנס לשירות המדינה היא רק דרך מכרזים, אליהם יכולים לגשת גם 50 וגם 100 איש.

רבקה שקד: כך קרה לנו גם בעבר.

רבקה שקד: עוברים כל מיני שלבי סינון.

רבקה שקד: כאשר יש מכרזים המוניים, שלב הסינון הראשון הוא בדרך כלל בחינה פסיכומטרית.

רבקה שקד: זו לא בחינה כמו באוניברסיטה, והיא לא קשה כמו באוניברסיטה.

רבקה שקד: בסופו של דבר, חותכים ברובד העליון ולוקחים בצורה קשוחה מאד את הטובים ביותר.

רבקה שקד: לאחר מכן יש מרכז הערכה, שם יש יותר סימולציות ומשחקי תפקידים ויושב צוות בוחנים ונותן הערכה.

רבקה שקד: רק בשלב האחרון עומדים לפני ועדת מכרזים שמורכבת על-פי חוק שירות המדינה (מינויים), וועדת המכרזים אמורה לבחור את הכשיר בין הכשירים, כלומר את האדם הכי טוב.

רבקה שקד: בחוק שירות המדינה (מינויים) יש העדפה מתקנת לנשים על פני גברים.

רבקה שקד: דא עקא, להערכתי, זה לא אמור לכלול את השירות המשפטי משום שיש שם המון נשים.

רבקה שקד: הס מלהזכיר זאת, אבל לכאורה צריך שם העדפה מתקנת לגברים עם הייצוג הגדול שיש להן בתפקידי ניהול; יש למעלה מ-60% ולפעמים 70% נשים בתפקידי ניהול במשפטים.

רבקה שקד: עלול לבוא גבר מהפרקליטות ולדרוש את ההעדפה המתקנת כשהוא נגש לאיזה שהוא מכרז.

רבקה שקד: אינני מאמינה שאפשר להשתמש פה בטיעון שלנו של ההעדפה המתקנת.

רבקה שקד: צריך לבוא ולהתמודד.

רבקה שקד: אין דרכים אחרות, כי אנו מוגבלים על-פי חקיקה.

רבקה שקד: אני מאחלת לכן המון הצלחה.

רבקה שקד: אני בטוחה, שכאשר תגענה נשים להתמודד, יהיה מבחר של מועמדות.

רבקה שקד: עד עכשיו זה דבר שלא היה כמעט קיים.

רבקה שקד: אני חוזרת ואומרת, שישנן נשים חרדיות בעלות השכלה אקדמית.

רבקה שקד: הן לא רבות וזה לא במסה, אבל ישנן כאלה.

רבקה שקד: גם בקרב המשפטניות יש נשים חרדיות.

רבקה שקד: הן בתפקידים מצויינים ובכירים, כי היו להן הכישורים הראויים.

רבקה שקד: זה מן המפורסמות שאינן צריכות ראיה שכשיש גם מוטיבציה וגם ראש חריף וגם יכולות, אני בטוחה שאתן תצלחנה.

רבקה שקד: סיימתי את דבריי.

רבקה שקד: אם תרצי לתת לי באוירה הזאת של שיחה יותר פתוחה, אגיד עוד דברים שאני חושבת אבל לא לפרוטוקול.

צופית צדוק: עורכת-הדין שקד, דיברת על עניין שופטים בבית-המשפט העליון.

צופית צדוק: אינני מייצגת פה אף אחד, ואני מייצגת פה את עצמי.

צופית צדוק: אין לי שום בעיה עם חוקים של מדינת ישראל.

צופית צדוק: אין לי שום בעיה עם מערכת המשפט של מדינת ישראל.

צופית צדוק: יש לי בעיה בפרשנות של חוקים.

צופית צדוק: לדוגמה, אם ניקח את חופש העיסוק, בהחלט יתכן שיגיד אדם: "במסגרת חופש העיסוק שלי, אני רוצה לפתוח חנויות בשבת", וזה נוגד את רוח האמונה שלי.

צופית צדוק: בית-המשפט בהחלט יכול להגיד: "במסגרת חוק חופש העיסוק, כולם יפתחו את החנויות בשבת".

צופית צדוק: אם כך, איפה פה בא הביטוי של מדינה יהודית?

רבקה שקד: אנו לא נעשה פה את הויכוח.

רבקה שקד: זה ברור.

גלית אקרשטיין: אני גלית אקרשטיין, סטודנטית למשפטים שנה ראשונה.

גלית אקרשטיין: אגיד את הרקע שלי, משום שחזרתי לארץ לאחר 17 שנה שהייתי בחו"ל.

גלית אקרשטיין: יש פה אלמנט, שראיתי אותו בקהילה החרדית בחוץ-לארץ ואין אותו פה בארץ.

גלית אקרשטיין: לקהילה החרדית בחוץ-לארץ יש אוניברסיטאות והם עובדים.

גלית אקרשטיין: הם מלמדים את ילדיהם ללכת לבתי-ספר, וזה משהו שקומם אותי מאד כשחזרתי לארץ.

גלית אקרשטיין: אני חוזרת בתשובה בשמונה השנים האחרונות.

גלית אקרשטיין: הייתי חילונית לחלוטין ושירתתי בצה"ל והייתי פטריוטית, ואין לי שום דבר נגד מדינת ישראל.

גלית אקרשטיין: מה שמאד קומם אותי הוא שהיום אני צריכה לסגור את האפשרויות לילדיי.

גלית אקרשטיין: זה משהו שאני כל כך שמחה שהתוודעתי לקריה האקדמאית, משום שיש איזה שהוא פתח.

גלית אקרשטיין: אני גרה בקרית-שמואל בחיפה, ובקהילה שלנו יש המון אינטלקטואלים, עורכי-דין, חרדים ודתיים, שמנסים גם כן לעבוד עם הטכניון ועם אוניברסיטת חיפה כדי שיפתחו זאת גם לקהילה שלנו.

גלית אקרשטיין: אנו לא צריכים עכשיו להתעסק בשאלות של: "אוי, אנו חרדים.

גלית אקרשטיין: הם חילונים".

גלית אקרשטיין: אלה שאלות שלא יסתיימו לעולם.

גלית אקרשטיין: אם אנו כפרט וכחברה כל אחד מאיתנו יתרום ויעשה משהו למען זה, ואנו נשלח את ילדינו ולא נפחד, זה אחרת.

גלית אקרשטיין: יש היום בקהילה החרדית בעיה של שידוך.

גלית אקרשטיין: יש בחורות צעירות שיושבות איתנו בכיתה עם בעיה של שידוך, כי הן לומדות משפטים וזה נוגד את הקהילה החרדית.

גלית אקרשטיין: תהיה להן בעיה בשידוך בחוץ.

גלית אקרשטיין: בכל זאת, הן לומדות משפטים.

גלית אקרשטיין: אנו צריכים לפתוח את עצמנו כולנו ביחד.

גלית אקרשטיין: באתי משני העולמות, וזו בחירה אישית שלי.

גלית אקרשטיין: אני שמחה על מה שבחרתי, כי זה היה גם לטוב וגם לרע בשני העולמות.

גלית אקרשטיין: אם נשב כל הזמן ונתעסק בשאלות של חרדי וחילוני וכל הזמן נגיד "אנו שונים.

גלית אקרשטיין: הם שונים" - אנו לא נתקדם.

גלית אקרשטיין: אנו צריכים לפתוח את עצמנו.

גלית אקרשטיין: באתי לכאן כי רציתי לשמוע מה הולך פה, ומצד שני רציתי לבקש שאולי אנו נעבוד ביחד לפתוח את כל האוניברסיטאות בארץ למגמות כאלה כך שתהיה אפשרות לכולם.

גלית אקרשטיין: ואז, בדרך הזאת, יראו שכולנו מעוניינים.

גלית אקרשטיין: אנו מוכנים לעשות את הדברים האלה.

גלית אקרשטיין: נכון שיש לנו גם מלחמה בתוך העולם החרדי, שהיא מלחמה לא קטנה, אבל אנו יכולים לעבוד ביחד.

גלית אקרשטיין: אין שום סיבה שלא נעבוד בשיתוף פעולה.

גלית אקרשטיין: עצם העובדה שנפתח לנו דבר כזה זה יכול לזרום.

גלית אקרשטיין: לא צריך להתעסק בדברים האלה, כי אלה שאלות שאנו לא נענה עליהן, הדור מלפנינו לא ענה עליהן והדור קדימה לא יענה עליהן.

גלית אקרשטיין: יש לנו בעיה עם זה, אבל אנו, כחברה, צריכים לעשות מוטיבציה להמשיך הלאה: לתרום ולעשות דברים, כדי שאנו נוכל לקדם את העסק הזה.

גילה גמליאל: נעביר את רשות הדיבור לגברת מרים שכטר, הממונה על השויון בין המינים במשרד החינוך, התרבות והספורט.

מרים שכטר: אחזור על חלק מדברי רבקה שקד, כי זה כל כך חשוב שראוי שזה ייאמר יותר מפעם אחת.

מרים שכטר: אני מאד שמחה שאני פה, ואני מאד שמחה לראות את הדברים.

מרים שכטר: אני יכולה להגיד שאתן פורצות הדרך ומגשימות חלום.

מרים שכטר: אתן יוצרות מציאות חדשה.

מרים שכטר: לא פלא שיש כאן מעט אנשים אחרים, כי הם עדיין לא רואים את מה שאתן כבר ראיתן.

מרים שכטר: הם עוד לא שם.

מרים שכטר: אתן פשוט מתחילות לעלות על המסכים.

מרים שכטר: חשוב שתעלו על המסכים הרבה ובגדול כך שהרבה אנשים יראו אתכן.

מרים שכטר: כאן ניתנה לכן הזדמנות מאד חשובה ראשונה, ומכאן, מעבר לתפקיד של ללמוד ולסיים את הלימודים, יש לכן תפקיד של מובילוּת כי אתן, ה-200 האלה, פורצות את הדרך.

מרים שכטר: אתן יוצרות משהו שלא היה קודם ונראה כבלתי אפשרי היום ובעייתי ולא מובן להרבה אנשים שלא בדיוק מבינים ואז מתחילים להסתכל על הדברים הקטנים: "יש את זה.

מרים שכטר: אין את זה.

מרים שכטר: יש בגרות.

מרים שכטר: אין בגרות.

מרים שכטר: יש מל"ג.

מרים שכטר: אין מל"ג" ומתחילים לשאול את כל השאלות הקטנות לא משום שאתן חרדיות, אלא משום שכל דבר שהוא חדש ופורץ דרך לא יודעים איך לקרוא אותו ולא יודעים איך להסתכל עליו.

מרים שכטר: לכן, תסתכלו בשמחה על כך שבכלל אתן כאן, ותראו את זה כצעד ראשון קטן למשהו גדול מאד.

מרים שכטר: כאן אני מציעה את תרומתי ואת ההתנדבות שלנו.

מרים שכטר: במסגרת העבודה שלנו בשויון בין המינים, אנו עובדים הרבה על פרוייקטים פורצי-דרך של נשיות וגבריות ואיכויות נשיות וגבריות של איך להוביל ולהביא למציאות שונה כאן במדינה.

מרים שכטר: יש לנו כבר את הכלים ואת היכולת לעבוד עם הדברים האלה, כדי לעזור לכן לקדם את עצמכן כמובילות ולקדם את כל התפיסה שלכן.

מרים שכטר: זה נראה כאילו מאד שונה.

מרים שכטר: אני יכולה לספר לכם, שגם בחברה המאד חילונית, המאד פתוחה והמאד שויונית כביכול, יש הרבה סטריאוטיפים, סטיגמות ודברים שאנו רוצים לשנות, ורוצות לשנות במיוחד, לגבי נושא נשים וגברים ומה אשה יכולה לעשות.

מרים שכטר: עדיין בחברה החילונית אשה שהיא יותר מדי משכילה מסבירים לה שתנמיך ווליום ופרופיל כדי שהיא תתחתן.

מרים שכטר: אדוני, סליחה, אך אני חושבת שזה כן חשוב שאתה תשמע.

שמעון כהן: כן.

מרים שכטר: אנו היום עובדים עם כמעט 2,000 בנות בגילאי תיכון, בתיכונים של הממלכתי, הממלכתי-דתי והערבי, על איך אתן כבנות כן מקדמות את עצמכן וכן בוחרות מתמטיקה, פיזיקה ומדעים כדי שאחר כך תוכלו לבחור מקצוע שתוכלו להרויח יותר כסף ולנצל את המשאבים ואת הפוטנציאל האישי שלכן ולהתקדם, ולא מה שהחברה היום משדרת - החברה החילונית המפותחת הפתוחה והמתקדמת - "תנמיכי".

מרים שכטר: אנו מוצאים יותר ויותר במחקרים בנות שהן מבריקות ומקסימות, ולפתע בתיכון הפה נסגר להן כי הן צריכות למצוא חן.

מרים שכטר: כאן בדיוק בא גם החלק של ההפרדה.

מרים שכטר: אנו יודעים היום שבכיתות שהפרידו בין בנות לבנים בנות השיגו יותר.

מרים שכטר: כלומר, הסוגיות מורכבות ורבות.

מרים שכטר: מה שחשוב כאן הוא, שאתן יצרתן מציאות שאומרת: "כל מה שיש, אבני-נגף בדרך, אנו יכולות להתגבר ואנו יכולות ליצור משהו אחר".

מרים שכטר: לדעתי, זו תחילת הדרך.

גילה גמליאל: במה משרד החינוך יכול לסייע?

מרים שכטר: אפרופו משרד החינוך, אמרתי את תרומתי וכן שאני מוכנה אחר כך שניפגש ונעשה.

מרים שכטר: בחינות בגרות - זה יהיה לא נכון שאענה תשובה קטגורית.

מרים שכטר: מהמפגש כאן אפנה מיד לגברת לבנה אברמוביץ', האחראית על החינוך המוכר שלא רשמי.

מרים שכטר: אספר לה על כל מה שהיה כאן, ואנו נחשוב איך אנו יוצרות איזה שהוא פורום שלומד את הענין.

מרים שכטר: יש מגבלות, אבל אותי לימדו בבית שמה שלא הקב"ה קבע אפשר לשנות.

מרים שכטר: זה המוטו שאני הולכת איתו כל חיי.

מרים שכטר: אני לא יודעת להגיד לכן שזה יהיה א', ב' או ג', אבל אני יודעת להגיד לכן שאעשה כל שביכולתי כדי שסוגיה זו תעלה על סדר-היום ושניקח את התופעה.

מרים שכטר: למה שנעשה כאן אני קוראת: טרנפורמציה.

מרים שכטר: זה לא שינוי.

מרים שכטר: זו תמורה.

גילה גמליאל: זה בטוח לא שינוי.

דוברת: שינוי - הס מלהזכיר.

דוברת: לא להגיד.

דוברת: מרים שכטר: נעשה זאת כמנוף באמת להרחבת המעגלים ולפריצת הדרך היותר אמיתית.

דוברת: ממש ישר-כוח.

דוברת: אני מאד שמחה שבחרתי להגיע, לראות ולשמוע.

דוברת: אפרופו סטיגמות, אנו מקבלים בלי סוף הזמנות לוועדה.

דוברת: ראיתי נשים חרדיות, ועד שהגעתי לכאן עכשיו בראשי היה: לומדות תורה, שזה גם נראה לי חשוב מאד.

דוברת: כשהגעתי, אמרתי: "ואו, משפטים!".

דוברת: כולנו, גם אלה שחושבות שהן לא שרויות בסטיגמות, שרויים בסטיגמות.

דוברת: החוכמה היא להיות מודעת, כך שכל אחת תאמר לעצמה ולא לאחרת: "את תסתכלי על עצמך פנימה ותראי מה קורה".

דוברת: לקראת עבודה - אי-אפשר כאילו ליצור העדפות, אבל אפשר כבר מראש לחשוב וליצור מפגשים, קרי השתלמות או משהו כדי להכין אותן לדברים האלה.

דוברת: אלה דברים חדשים.

דוברת: זה בתוך כל התהליך - "לעזור" זה נשמע קצת פטרוני - של התחברות, ומתוך הבנה של הערך המוסף של התופעה הזאת ליצור מעגנים שעוזרים להן באמת להתקדם ולהצליח.

דוברת: אני חושבת, שבינתיים מה שאמרתי יספיק לנו.

גילה גמליאל: ברצוני לסכם את הישיבה ולצאת מכאן עם דברים יותר קונקרטיים.

גילה גמליאל: צופית צדוק, אני מודה לך על היוזמה, ולך, שמעון כהן, על עצם זה שהיתה לי הזכות שביקשתם להעלות את הנושא היום כאן לדיון.

גילה גמליאל: בינתיים, אנו רואים היענות דלה מצד הגורמים שהוזמנו לכאן, אבל, לטעמי, זה נובע מאי-ההבנה הבסיסית ואי-ההפנמה הבסיסית של מה שבאמת מתרחש כאן.

גילה גמליאל: לא אגדיר זאת במונחים שאולי יקשו עליכן, במונחים של מהפכות, אבל יש כאן שינוי בדפוסים שיסייעו בצורה נחרצת לאוכלוסיה, בעיקר לאוכלוסיה החרדית.

גילה גמליאל: כל אחת מכן תיארה לנו משפחה של שמונה, ששה ילדים ושלושה ילדים.

גילה גמליאל: אותם ילדים יפנימו את ההיטמעות בחברה בכלל גם בהיבטים של החשיבות של לימודי המשפטים.

גילה גמליאל: לא בכדי אלה לימודי המשפטים; סביב נושא זה היו כל כך הרבה קונפליקטים, ובמיוחד הזכירו כאן את ההפגנה הגדולה כנגד בתי-המשפט שיצרה לפחות למראית עין תחושה מאד קשה וקונפליקט קשה של "הם והם".

גילה גמליאל: לא אגיד "אנחנו", כדי לא להכניס אותי לאף אחד מהדברים.

גילה גמליאל: אני שמחה - מההתרשמות הכללית, מכל הסיפורים ששמענו כאן ומכל הסיפורים האישיים של כל אחת מכן בהיבטים האלה - לראות כאן אמא עם שתי בנות שלומדות יחד משפטים.

גילה גמליאל: זה מציג שינוי דרמטי בהיבט התפיסתי, וכל אחת מכן בסופו של דבר תעביר אותו הלאה גם לילדים.

גילה גמליאל: עם כל הרצון הטוב להפיל עליכן כביכול את כל התיק בשינוי הזה, יש לנו פה, ככנסת וכמשרד החינוך, עבודה מאד קשה בסיוע כדי לקדם את העניין הזה.

גילה גמליאל: הן עשו זאת בכוחות עצמן, בכוחות של שמעון כהן שסייע ובכוחות של יוזמות פרטיות.

גילה גמליאל: היום, אנו צריכים לבוא ולפתוח את השער הרחב הזה לעולם החרדי ולסייע בידיו.

גילה גמליאל: אני ממש מסכימה עם דברים שאתה אמרת בהיבט הזה, שנעשה פה צעד אדיר מבחינת היטמעות האוכלוסיה.

גילה גמליאל: אין ספק שצריך לבוא היום מהצד שלנו ולהראות את הרצון מטעמנו לסייע בשילוב הזרועות החשוב הזה בהיבט של איך ניתן לבוא ולעזור.

גילה גמליאל: לגבי הדברים היותר קונקרטיים, אני חושבת שצריכה לצאת מכאן קריאה לשרת החינוך, התרבות והספורט, השרה לימור לבנת, שידועה בפתיחותה לגבי הסיוע בכל מה שניתן.

גילה גמליאל: אני חושבת, שהיא תאמץ ותחבק בחום את הפרוייקט הזה.

גילה גמליאל: אני חושבת, שהוא פרוייקט שצריך לקחת אותו כפרוייקט ממש עליון מבחינת השרה.

גילה גמליאל: לטעמי, יש כאן מקום וחובה לבחון את כל הדברים שדיברו כאן היום, את אותם מבחנים ואת אותם דברים שניתנים כיום בהיבטים של מה מוכר או לא מוכר.

גילה גמליאל: אינני חושבת שצריך לבוא כרגע בקביעות מסויימות, אבל צריכה להיות כאן בחינה מקיפה של הדברים, של נשים שלמדו עד היום ומה יהיה מהיום והלאה.

גילה גמליאל: אני חושבת שמלבד עניין תכנית הליבה, שממה שהתרשמתי כאן אולי לא תפתור את בעיית נושא הבגרויות, צריך לבחון מה כן יהיה ניתן לעשות על מנת לפתור את ההליך הזה.

גילה גמליאל: אני רוצה לצאת מכאן בקריאה לכל ראשי המוסדות להשכלה גבוהה, שיפנימו זאת ושמה שקורה היום בקריה האקדמית ישמש להם מודל על מנת להטמיע זאת, כך שלא כל הנשים בכלל האוכלוסיה, שיצטרכו לבוא וללמוד, יצטרכו להתמקד דווקא בקריה האקדמית, אלא שניתן יהיה לפתוח זאת באופן כללי בכל המוסדות להשכלה גבוהה.

גילה גמליאל: אני חושבת, שיש כאן חשיבות עליונה.

גילה גמליאל: אני חושבת, שיהיה לזה ביקוש אדיר, וזה יוכל לפתוח גם את העניין הזה לכולם.

גילה גמליאל: יש את ההיבט ההסברתי - ובזה אתן תוכלנה לסייע - לגבי איך ניתן יהיה להטמיע זאת בחברה החרדית, וצר לי אך כאן אני בטח לא יודעת איך לעשות זאת.

גילה גמליאל: אני ממש מסכימה, שצריך לקום צוות חשיבה שיהיה ניתן ביחד לבוא ולקבע את הדברים האלה באופן ישיר.

גילה גמליאל: שמענו שבנושא שידוכים זה יוצר איזו שהיא בעיה.

גילה גמליאל: לפי מה שאני רואה כאן, לא צריכה להיות בעיה לאף אחת מכן למצוא שידוך.

שמעון כהן: הן כבר נשואות.

דוברת: התחלתי את הלימודים כרווקה, והתחתנתי.

גילה גמליאל: זה אומר, שזה בטח לא צריך ליצור איזה שהוא חיץ.

גילה גמליאל: יש כאן כמה מקרים יפים: אם שהביאה את שתי בנותיה ללימודים, ואם שהביאה את החתן ללמוד.

גילה גמליאל: מה שאני רוצה לומר הוא שזה חובה.

גילה גמליאל: שמענו כאן סיפורים אישיים על אמהות לשמונה ילדים שעובדות ולומדות משפטים והן גם חרדיות.

גילה גמליאל: צריך לראות שכל ההיבטים האלה יקבלו את הביטוי.

גילה גמליאל: זה יהיה עוול מצד המוסדות לא לבוא ולטפח נושא זה.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן, ממקום לא צפוי, אולי תגיע הבשורה הטובה בהיבט של אהבת חינם, סיוע ועזרה ושילוב זרועות בהיבטים הכלליים.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה יתן אור לאו דווקא רק בהיבטים האלה של הצגת הנושא היהודי.

גילה גמליאל: אני חושבת, שזה יתן אור בהיבט הזה שאומר שכולנו בני-אדם, שלכולנו יש את אותם דברים טובים ורעים ושלכולנו יש בעצם דברים שניתן לשלב לגביהם זרועות.

גילה גמליאל: אני כאן גם קוראת ללימור ארד, יושבת ראש אגודת הסטודנטים: בהיבט הזה צריך לבחון גם שילוב פעילויות בין הסטודנטיות לבין הסטודנטים שאינם במסלול החרדי, כך שלא יהיה איזה שהוא ניכור.

גילה גמליאל: ההיפך, צריך לנסות לראות איך אפשר לשלב פעילויות, הידברויות כך שתהיה חשיפה הדדית.

גילה גמליאל: זה יכול מאד לעזור.

גילה גמליאל: יכולים לעשות פעילויות נרחבות, ואשמח לבוא אם יהיה צורך לעזור.

גילה גמליאל: זה ינפץ הרבה מיתוסים בתור התחלה, ובהמשך זה גם יעודד אנשים לסייע, ומבחינת הנשים החרדיות - להכיר גם את הצד האחר.

גילה גמליאל: לטעמי, אתן יכולות לפתוח פה שילוב זרועות אדיר בהיבט הזה.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה יכול מאד לעזור.

גילה גמליאל: אני ממש שמחה שהתקיים הדיון.

גילה גמליאל: לטעמי, הוא יהיה דיון ראשון לגבי מה ניתן יהיה לקדם.

גילה גמליאל: בפעם הבאה ממש אדרוש מגופים נוספים להגיע על מנת להבין את חשיבות הנושא.

דוברת: פניתי לכמה גופים.

דוברת: את לא הזכרת, למשל, את הפרקליטות.

דוברת: אלה גופים חשובים מאד.

גילה גמליאל: לגבי ההתמחות, אני פונה לשר המשפטים טומי לפיד.

גילה גמליאל: הוועדה פונה לשר המשפטים טומי לפיד, על מנת, מצד אחד - שייפגש ויכיר ויתחיל לבחון את הנושא ויסייע גם בהיבט של קידום ועידוד השילוב של הנשים בהיבט הזה, ומצד שני - גם לסייע בהיבט של הסטאז' וכמובן בשילוב בעבודה.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן זורקים לו את הכפפה בהיבט הזה, ואני מקווה שהוא גם יידע לקחת אותה בחום לכיוונים הנכונים.

גילה גמליאל: האם יש עוד דברים שלטעמכן היה צריך להעלות בישיבה היום?

מרים שכטר: רציתי לומר משפט ששכחתי לומר קודם.

מרים שכטר: אפרופו שינויים במערכת, מאז מדינת ישראל קמה והיו בחינות בגרות לא היה מעולם מועד ב'.

מרים שכטר: כשהשרה לימור לבנת נכנסה לתפקידה, הדבר הראשון שהיא אמרה הוא: "באוניברסיטאות יש מועד ב'.

מרים שכטר: למה בבחינות בגרות אין?", וכולם הסבירו לה הסברים מושכלים מאד למה אי-אפשר שיהיה מועד ב'.

מרים שכטר: רְאו, שנה שלישית כבר יש מועד ב'.

גילה גמליאל: לא רק שזו שנה שלישית, אלא שזה נעשה בצורה מוצלחת ביותר.

מרים שכטר: זה נעשה בצורה מוצלחת ומסודרת.

מרים שכטר: אפרופו מה שאמרתי: צריך פשוט לבדוק.

דוברת: אין דבר העומד בפני הרצון.

גלית אקרשטיין: אם אפשר, בפעם הבאה כשבאים לכאן אולי תהיה נציגות של המוסדות להשכלה גבוהה שישמעו על העניין הזה.

גלית אקרשטיין: זה חשוב מאד.

גילה גמליאל: אני בשדולה למען ההשכלה הגבוהה, ושם אני גם אעלה את הנושא.

שמעון כהן: הייתי רוצה רק לנצל את ההזדמנות הזאת להזמין את הוועדה לבקר אצלנו באחד מימי שלישי.

שמעון כהן: אני חושב שטוב מראה עיניים.

שמעון כהן: אני מזמין גם את הגברת שכטר ואת הגברת אברמוביץ'.

שמעון כהן: נשמח לתאם זאת.

שמעון כהן: זה אחרת, כשרואים זאת.

מרים שכטר: אשמח לבוא.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: אמליץ שהשרה תבקר שם.

גילה גמליאל: חשבנו על ש"ס ויהדות התורה שיפנו לגורמים באוכלוסיה החרדית, וניסינו לחשוב לגבי מה אפשר לפנות בהיבט ההסברתי ואיך ניתן להפנים זאת גם באוכלוסיה החרדית.

גילה גמליאל: אולי צריך גם לפנות אליהם, על מנת שהם יסייעו בהיבט של הפנמת החשיבות מול המוסדות והגופים החרדים.

גילה גמליאל: זו קריאה נוספת במסקנות הוועדה.

גילה גמליאל: אני מודה לכולם.

גילה גמליאל: אני נועלת את הישיבה.