הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 21, 2003-06-17 13:00

גילה גמליאל: צהרים טובים, אני פותחת את הישיבה.

גילה גמליאל: בחרתי לפתוח את דבריי בציטוט.

גילה גמליאל: "יש לי הרבה זהויות שאני גאה בכולן.

גילה גמליאל: אני ירושלמי, אני אזרח, אני גם ציוני, אני גם הומו ואני גם דתי.

גילה גמליאל: אני רוצה למסור לכולם, שלהיות הומו ולהיות דתי זאת לא סתירה, למרות כל מה ששומעים גם מהפוליטיקאים החרדים וגם מהפוליטיקאים שהם נגד חרדים.

גילה גמליאל: לא צריכה להיות מלחמה וקבוצה אחת לא צריכה לנסות להוריד את הזכויות של מישהו אחר לחיות ולחפש שמחה בחייו.

גילה גמליאל: יש משאבים לתמוך באלו שרוצים לחיות כאדם שלם, עם האכפתיות לדעת, וגם עם האכפתיות לנטיית המין.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את כולם ולומר, שאנחנו יכולים להיות גם עם קדוש וגם עם חופשי".

גילה גמליאל: זה מדברי אלן ביר ז"ל, שהיה פה בישיבה הקודמת, והוא נרצח בפיגוע.

גילה גמליאל: אני רוצה שנעמוד דקה דומייה לזכרו, ולזכר כל ההרוגים.

גילה גמליאל: כולם מתבקשים לשבת.

גילה גמליאל: שלום לכולם.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את כל מי שהגיע לכאן היום על מנת לציין את יום הגאווה לשנת 2003.

גילה גמליאל: הנושא שנבחר היום זה השתלבות ואפליה של הקהילה ההומוסקסואלית, לסבית, ביסקסואלית וטרנג'אנדרס מול השלטון המקומי.

גילה גמליאל: יש כאן את כל החברים מהקהילה.

גילה גמליאל: פנו אליי באופן אישי ושאלו הכיצד גילה מהליכוד מארחת את הקהילה, צריך להשאיר את זה למרצ ולמפלגת העבודה.

גילה גמליאל: אני הופתעתי שפנו אליי בסוגיה הזו.

גילה גמליאל: אני חושבת שזו חובה לכל אחד מאתנו ולדאוג לשוויון הזדמנויות מלא לכל האזרחים במדינה, ובטח לא להפלות אנשים על רקע של נטייה מינית.

גילה גמליאל: יותר מזה, עצם הדברים שפתחתי אתם את הישיבה מראים את המצב שאנחנו נמצאים בו במדינה שלנו.

גילה גמליאל: אנחנו נתקלים בכל השנאה והארס מסביבנו, ובטח שאין מקום ליצור יותר פילוג ושנאה, וחיץ בתוכנו.

גילה גמליאל: זו הקריאה שנרצה לצאת אתה מכאן היום.

גילה גמליאל: אני שמחה שהתוכנית גם מצולמת לחברים שבבית, על מנת שישמעו את המצוקות, הדרישות, וגם עצם הידיעה שכל הנושא של השוני נמצא בכל אחת מאתנו בכל מיני דרגים וצורות, וצריך לקחת את הדברים האלה בחשבון ולתת ביטוי לכל אחד מאתנו.

גילה גמליאל: הנושא היום נבחר סביב הנושא של השלטון המקומי, לאור הבעיות שקיימות בהשתלבות של הקהילה.

גילה גמליאל: אני באופן אישי, כמי שכיהנה כיו"ר אגודת הסטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון, הייתי בקשר שוטף עם הקהילה.

גילה גמליאל: קם חוג בקרב ציבור הסטודנטים, חוג סגול, וקם בית חם בבאר-שבע.

גילה גמליאל: אני יודעת שיש מספר מקומות ברחבי הארץ שלא נותנים אפשרות לקהילה להשתלב בתוכה.

גילה גמליאל: כיוון שכך, זה בעצם יהיה הדיון כאן היום, ונראה איך ניתן יהיה למצוא פתרונות.

גילה גמליאל: בקשתי מכל חברי הוועדה להגיע, אני מקווה שהם יגיעו.

גילה גמליאל: בינתיים נמצאים אתנו חה"כ לשעבר יעל דיין, יו"ר הקודמת של הוועדה לקידום מעמד האישה, חה"כ רשף חן משינוי, חה"כ אילן ליבוביץ משינוי, ח"הכ זהבה גלאון ממרצ, ח"הכ ענבל גבריאלי מהליכוד ורומן ברונפמן חה"כ ממרצ.

גילה גמליאל: כמו שאתם רואים יש פה ח"כים מימין ומשמאל.

גילה גמליאל: דברתי היום עם חה"כ גילה פינקלשטיין, שהציגה בפניי את זה שדבריה סולפו והיא תשתדל להגיע לכאן במהלך הישיבה.

גילה גמליאל: אשמח לתת את זכות הדיבור לחה"כ לשעבר יעל דיין, יו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה לשעבר.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שזה הפך מנהג בכנסת לציין את יום הגאווה, וכמי שהתחילה עם זה, יש לך את האפשרות להגיד מילות ברכה לחברים.

441: תודה רבה.

441: כיף להיות כאן.

441: מאז שלא נבחרתי לכנסת ופרשתי לנתיבים אחרים, זו הפעם הראשונה שאני מגיעה למשכן הכנסת.

441: הוזמנתי לאירועים שונים, גם על ידי הוועדה לקידום מעמד האישה, וחשבתי שיש דברים מסוימים, שיתנהלו אמנם גם בלעדי, אבל בחיי יש להם חשיבות כזו, שבציפורניים ובשיניים, אם צריך, או בחיבוק ובאהבה, אמשיך מכל מקום שהוא לטפח אותם.

441: ההתרגשות שלי, שאני חוזרת למשכן בפעם הראשונה, כרוכה בדגל שנמצא כאן.

441: אני רוצה לציין שאתמול בלילה ניסו להוריד דגלי גאווה שנתלו בירושלים, כשם שהם נתלים בתל-אביב.

אדיר שטיינר: ביום חמישי בבוקר כבר תהיה העיר כולה דגלים דגלים.

441: נתלשו דגלים שהונפו בירושלים, כמובן שהמשטרה הוזמנה וטפלה בזה.

441: יורידו דגלים בכל מקום, אבל בכנסת, בשולח הזה, יותר מפעם בשנה דגל הגאווה ימשיך להתנוסס.

441: אני לוקחת על זה קרדיט, ואני מברכת את כל השותפים שלי שנמצאים כאן, שהכנסנו לא רק את המנהג של פעם בשנה, אלא שהדאגה לקהילה, הליווי של הקהילה, החקיקה למען הקהילה, הם אחד הדברים המרכזיים לא רק בהישגים שלי, אלא קודם כל בהישגים של הקהילה.

441: אני רוצה לומר מילה לגברת חווה ברנע.

441: הגברת חווה ברנע ליוותה את הוועדה לקידום מעמד האישה ואת ועדת המשנה, שלצערי לא קמה הפעם, כמו שלא קמו ועדות משנה אחרות.

441: אני אמשיך לדרוש ולבקש להקים ועדות משנה לנושאים ספציפיים, כולל ועדה לזכויות הומואים, לסביות, טראנס ובי.

441: חווה ברנע הייתה היוזמת, מקדת ומקימה של תוכניות לימודים בבתי הספר.

441: זה התאפשר כאשר הגברת שולמית אלוני ומר אמנון רובינשטיין היו שרי חינוך.

441: זה נכנס למערכת החינוך.

גילה גמליאל: אני מבקשת לקצר, אחרת לא נסיים את הישיבה היום.

441: אני מודה על זכות הדיבור שניתנה לי, אני שמחה על ההשתתפות, אני אצטער אם אני לא אהיה אתכם במשך כל הדיון.

441: אני מאחלת לכם דיון פורה ומוצלח, ולכולנו שבוע גאווה, מצעדים מוצלחים ושמחים.

441: אני חייבת לומר לך חה"כ גמליאל, יש עוד דרך ארוכה גם בחקיקה, גם בבתי המשפט, גם ברשויות המקומיות.

441: אני מקווה שהשותפות בחדר הזה תימשך גם מעבר לתחום החדר הזה ומעבר לרשות הדיבור הקצרה שהוקצתה לי.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: איתי פנקס, יו"ר האגודה לשעבר, ומועמד למועצת העיר תל-אביב, בבקשה.

איתי פנקס: הכנסת הפסידה כמה אנשים מאוד חשובים בכלל, וכמה אנשים חשובים בשבילנו.

איתי פנקס: אני מקווה שאחרים שהתווספו יוכלו למלא לפחות חלק מהחלל שנוצר, וזה כבר עניין של זמן.

איתי פנקס: אני רוצה לברך את חה"כ גמליאל על הכינוס היום.

איתי פנקס: אני חושב שזה חשוב שזה קורה אצלך, משום שאמירה של חה"כ מהליכוד דווקא היא חשובה.

איתי פנקס: הנעליים גדולות אבל אני חושב שזו שאלה של זמן, ואני מאחל לך שתזכי לגבהים של יעל דיין בכל התחומים, בוודאי בתחומים שחשובים לנו.

איתי פנקס: רציתי להביע צער על כך שחה"כ לשעבר דיין כבר לא בכנסת, כמו גם חה"כ לשעבר נעמי חזן, אילן גלאון ועוד חברים כמו מוסי רז וחוסניה ג'בארה, שהיו ממש חלק מכל מה שעשינו, וכמובן פרופ' עוזי אבן שלא הספיק להיות פה מספיק, ולא הצליח לחזור.

איתי פנקס: אני רוצה לברך את מר סער נתנאל, על ההישג שלך, דווקא בירושלים.

איתי פנקס: סער נתנאל נבחר כחבר מועצת העיר ירושלים מטעם מרצ, מקום שני ברשימה, והוא חבר המועצה הראשון מהקהילה, לפחות בגלוי.

איתי פנקס: סער פעיל המון שנים בקהילה, באגודה.

איתי פנקס: יש לך עבודה מאוד קשה, יש שם מועצה לא פשוטה, ואני מקווה שהקול שלך ייצג לא רק את הקהילה, אלא בכלל.

איתי פנקס: אני חושב שהתפקיד שלנו זה לתרום לחברה חופשית בישראל, אני חושב שזה הרבה מעבר לגבולות של הקהילה.

איתי פנקס: אני חושב שאם לחברה במקום מסוים טוב, אז גם לאנשים מהקהילה גם טוב.

איתי פנקס: אני רץ למועצת העיר תל-אביב מטעם מרצ, ואני לא היחיד.

איתי פנקס: יש עוד אנשים שרצים: אייל נעמן רץ בפת-תקווה, יונתן מנילוביץ' רץ לרשימת שינוי בתל-אביב.

איתי פנקס: כל האנשים טובים, אני מקווה שאולי יתווספו עוד עד לבחירות.

איתי פנקס: רק עליה גדולה בכמות של האנשים, שמוצהרים במועצות ערים ובמקומות אחרים, יוכל לעשות את השינוי האמיתי של חלוקת משאבים לקהילה.

איתי פנקס: מה לעשות, זה עובר ברשויות המקומיות.

איתי פנקס: שהצדק קצת ייעשה, לפחות, וקצת ייראה.

איתי פנקס: אולי אני אסכם, שאני חושב שהתפקיד של נבחרים מהקהילה הוא יותר קשה ומחייב מאשר אנשים שנבחרו בהקשרים אחרים, משום שאנחנו צריכים גם לדאוג לאוכלוסייה שקשורה אלינו: הומואים, לסביות, טראנסקסואלים, ביסקסואלים וטראנסג'נרס, אבל הוא גם הרבה מעבר לזה.

איתי פנקס: הקהילה שלנו שסבלה וסובלת במקומות מסוימים, ומאוד התקדמה במקומות אחרים, חייבת לקחת על עצמה לדאוג גם לקבוצות חלשות אחרות.

איתי פנקס: שוב תודה, ושיהיו לנו 10 שנים טובות, לפחות כמו ה-10 האחרונות, ואולי יותר.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: אני מזמינה את אלון סטריקובסקי, יו"ר האגודה המכהן, לשאת דברים.

אלון סטריקובסקי: תודה לחה"כ גמליאל, יו"ר הועדה, יעל דיין יו"ר הוועדה לשעבר - זוכת פרס יקירת הקהילה לשנת 2002, ובעיקר חברה - חברות וחברי כנסת, חברות וחברי מועצת העיר מטעם הקהילה, תודה לכולכם.

אלון סטריקובסקי: אני רוצה לדבר איך אנחנו והמדיניות שלנו מול הרשויות המוניציפליות, כשאנחנו מנהיגים את הקהילה.

אלון סטריקובסקי: אנחנו הולכים על שתי דרכים, שאחת הן.

אלון סטריקובסקי: הראשונה היא, לפתוח בכל מקום אפשרי מרכזי פעילות לקהילה.

אלון סטריקובסקי: אנחנו נשמע מבאר-שבע, מירושלים, אילת, קריית-שמונה, חיפה, ויש עוד הרבה מאוד, יש כ-18 מרכזי פעילות היום, אם לא יותר, בארץ.

אלון סטריקובסקי: על העבודה שלהם מול הרשויות המוניציפליות.

אלון סטריקובסקי: זו דרך אחת, הדרך של להקשיב ולתת מענה לצרכים של קהילה.

אלון סטריקובסקי: הדרך השניה, שהיא חשובה לא פחות, היא הדרך שלנו והמלחמה שלנו שהרשויות המוניציפליות יעשו את עבודתן.

אלון סטריקובסקי: היום כל מרכז פעילות כזה למעשה עושה את עבודתה של רשות מוניציפלית.

אלון סטריקובסקי: כל רשות מוניציפלית צריכה לתת את השירותים היום לחלק מהקהילה שנמצאים בה.

אלון סטריקובסקי: הומואים, לסביות, בי וטראנס, הם גם תושבי תל-אביב, קריית-שמונה, אילת, ירושלים, חיפה וכל עיר אחרת, אין שום סיבה שהם לא יקבלו את אותה חלוקת משאבים שהם צריכים לקבל.

אלון סטריקובסקי: שתי הדרכים אחת, שתיהן הולכות תחת אותה מדיניות מלווה אותנו תמיד: שכל בני האדם, כולם, נולדו שווים.

אלון סטריקובסקי: שונים אבל שווים.

אלון סטריקובסקי: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה, העברת את המסר קצר וקולע.

גילה גמליאל: אני מבקשת את ברק עטר, יו"ר סניף האגודה בבאר-שבע לשאת דבריו.

ברק עטר: צהרים טובים לכולם.

ברק עטר: סניף באר-שבע התחיל בסיוע רב ותמיכה של חה"כ גמליאל, כיו"ר אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת בן-גוריון.

ברק עטר: הייתה קבוצת סגול של הסטודנטים, שנפתחה לפני 8 שנים, והיא עזרה לנו בתקצוב הקבוצה, ועזרה לנו לתפעל ולעבוד כקבוצה.

ברק עטר: התוצאה של הקבוצה הזאת הפכה להיות סניף באר-שבע, שהוקם בעזרתו של מר איתי פנקסו, היו"ר הקודם.

ברק עטר: חה"כ גמליאל, את עזרת לנו, ואני בטוח שתמשיכי לעזור לנו.

ברק עטר: היו כל מיני אנשים שהלעיזו נגד אנשים הליכוד.

ברק עטר: אני רואה פה שתי ח"כיות מהליכוד, שיושבות בועדה פעם ראשונה.

ברק עטר: אין ספק שהן חלק מציבור אנשי הליכוד, והם תומכים בנו.

ברק עטר: השניים הראשונים והבכירים הם נשיא המדינה מר משה קצב, הנשיא הראשון שקיבל את נציגי הקהילה בבית הנשיא, וגם ראש הממשלה מר אריאל שרון בלשכה שלו.

441: גם עזר וייצמן קיבל.

ברק עטר: הישיבות היו מאוד טובות, שניהם תמכו בנו, ויצאו חוצץ נגד כל אמירות הומופוביות כלשהן בחברה הישראלית.

ברק עטר: אני מאחל לך: חזקי ואמצי בקטע הזה.

ברק עטר: לגבי באר-שבע, יש לנו תמיכה מוסרית מראש העירייה, מר יעקב טרנר, אבל בזה זה מסתיים.

ברק עטר: אין לנו תמיכה כלכלית, וכל גוף כמו העמותה שלנו, זקוק לתמיכה.

ברק עטר: נכון שעיריית באר-שבע במצב כלכלי רעוע, אבל יש לה אמצעים כלכליים שהיא יכולה לספק לנו, אם זה עובדות ועובדים סוציאלייים, שיכולים לתת לנו את השירות שאנחנו כל כך זקוקים לו, אם זה שירותי משרד, שאין לנו.

ברק עטר: הכל אצלנו זה ב-110% התנדבות, כל האנשים אצלנו בהתנדבות, וגם השעות לרוץ אחרי אנשים מהעירייה, זה על חשבון הזמן הפרטי של האנשים, זה קצת מלאה ומעצבן.

ברק עטר: אני קורא למועצת עיריית באר-שבע, למועצות ערד, עומר, דימונה, אופקים, נתיבות, מיתר, להבים – כולם מגיעים אלינו לסניף, ז באר-שבע והדרום, וכולן יכולות וחייבות לתת יד.

ברק עטר: זה דברים קטנים, לא מדובר בדברים גדולים אלא בדברים אלמנטריים שהם חייבים לתת.

ברק עטר: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני מבקשת מהגברת מיכל עדן, חברת מועצת העיר בתל-אביב להציג את הפרספקטיבה ההיסטורית.

מיכל עטר: שלום לכולם, חה"כ גילה גמליאל, יו"ר הוועדה, אני מאחלת לך הצלחה.

מיכל עטר: כשהתחלתי את הקדנציה של בנובמבר 98' חשבתי שאני אהיה לבד, ומאז הצטרף סער נתנאל וגם עוזי אבן, ואני מאוד שמחה על כך.

מיכל עטר: אני שמחה על כך שיש הרבה מועמדים היום בשלטון המקומי לייצג את הקהילה ההומו-לסבית, הטרנס והבי ברשויות המקומיות בכל הארץ.

מיכל עטר: בעיניי אין ספק, למרות בחירתו של עוזי אבן, שהשינוי במדיניות הלכה למעשה מתקיים בשלטון המקומי, במיוחד בערים הגדולות.

מיכל עטר: אני שמחה לשמוע מברק עטר שזה מתקיים גם ברשויות מקומיות קטנות יותר.

מיכל עטר: אני מייצגת את תל-אביב, תל-אביב לא מייצגת את ישראל.

מיכל עטר: אני מודעת לזה שתל-אביב היא במידה מסוימת איזושהי בועה ורודה, ויש מקומות בארץ שסובלים מאפליה שאנחנו כבר הצלחנו למגר.

מיכל עטר: אני רואה בתל-אביב את הבירה של ההומואים והלסביות במובן הזה שאצלנו אין אפליה, ואם יש אפליה אנחנו פועלים מיד למגר אותה.

מיכל עטר: הייתי שמחה לראות את מדינת ישראל, את הממשלה – אין פה שרים, אבל אם הם יקשיבו לנו – שיאמצו את המדיניות של הרשויות המקומיות בכל מה שקשור לאפליה של חברי וחברות וקהילה.

מיכל עטר: אפשר לומר שיש לנו ממשלת ישראל, אבל אני מרגישה במידה רבה שעיריית תל-אביב – ואני אומרת לכם את זה על סמך ניסיון של שנים רבות במועצה – היא הממשלה שלנו.

מיכל עטר: וראש הממשלה שלנו הוא רון חולדאי.

מיכל עטר: אנחנו לא רק מטפלים בהומואים ולסביות תושבי תל-אביב.

מיכל עטר: אני חברת מועצת העיר תל-אביב, ואני אמורה לשרת את תושבי תל-אביב-יפו, אבל אני מייצגת גם לסבית שנזרקה מהבית במטולה, וטראנסג'נדרית שמוטרדת על ידי שוטרים בכפר-סבא.

מיכל עטר: אני פונה למשרדי ממשלה כחברת מועצה בתל-אביב, ואני מוצאת את עצמי נאלצת להגן על אזרחי מדינת ישראל ההומואים והלסביות, הטראנס והבי בכל הארץ.

מיכל עטר: במובן הזה עיריית תל-אביב היא הממשלה שלנו.

מיכל עטר: אני מקווה מאוד שממשלת ישראל, ובמיוחד שר הפנים, מר אברהם פורז, שבכל הזדמנות מספר לנו כמה שהוא בעדנו, יאמץ תקדימים של עיריית תל-אביב למשרד הפנים, כדי למגר את האפליה.

מיכל עטר: למשל, עיריית תל-אביב-יפו מכירה בזוגות.

מיכל עטר: תארו לכם שמדינת ישראל הייתה מכירה בזוגות של הומואים ולסביות, אולי לא היינו כאן היום, אולי היינו אומרים שאפשר לחגוג, אנחנו שווים, אנחנו כאחד האדם.

מיכל עטר: העירייה מכירה בזוגיות, היא מכירה בזכויות שלנו, בילדים שלנו, והיא החליטה שבכל הנוגע לתחומים את והוא מוניציפלית לא תהיה אפליה.

מיכל עטר: אני מאוד מקווה שמשרד הפנים יעשה כן.

מיכל עטר: תחומים נוספים בהם עיריית תל-אביב פועלת זה כמובן התחומים החברתיים: חינוך, תרבות, רווחה.

מיכל עטר: כל תחום שנוגע לחיים שלנו, לעירייה יש בו נגיעה.

מיכל עטר: אפשר בצורה קצרה לתאר את ההתערבות של השלטון המקומי בחיים של הקהילה ב-3 רמות: רמה אחת היא רמה בה השלטון המקומי מקצה משאבים לעמותות, למשל עיריית תל-אביב נותנת כסף לאגודה או לקל"ף, והאגודה מחליטה מה היא עושה עם הכסף, ופועלת לקידום המטרות שלה.

מיכל עטר: זו הרמה הכי חלשה.

מיכל עטר: הרמה השניה היא רמה בה העירייה, בשיתוף עם המגזר השלישי, פועלת לשינוי חברתי, זאת אומרת מקדמת מטרות יחד, מתקציביה שלה.

מיכל עטר: הרמה השלישית, שהיא העמוקה ביותר, זו הרמה בה הממסד משתנה בתוכו, הדוגמה הכי ברורה לעניין הזה היא ההקמה של בית "דרור" בתל-אביב.

מיכל עטר: עיריית תל-אביב, בשיתוף חסות הנוער של משרד העבודה, פתחו בית מחסה לנערים ונערות, שנפלטים על רקע הזהות המגדרית שלהם, והנטייה המינית שלהם מהבית, ואנחנו, מכספי העירייה, משרתים נערים ונערות שמגיעים מכל הארץ.

מיכל עטר: זה מה שיפה.

מיכל עטר: אני בטחה שעומדת בפנינו עוד עבודה רבה.

מיכל עטר: אין לי ספק שהאנשים - וכמובן יעל דיין - בתל-אביב, ימשיכו למגר אפליה ולשפר את השירות לאזרחים והאזרחיות חברי הקהילה.

מיכל עטר: אני רוצה לברך בהזדמנות הזאת את הקולגה שלי – היחיד בינתיים – סער נתנאל, שנבחר בירושלים, ואין לי ספק שבירושלים תהיה לו עבודה הרבה יותר קשה מאשר בתל-אביב, כי כמובן שהוא צריך ראש ממשלה כמו מר רון חולדאי, כדי לקדם את המדיניות המתקדמת לטובת האזרחים והאזרחיות, שבמידה רבה גם עוזרת בכלל לאזרחים פסולי החיתון, הידועים בציבור, כל מי שלא מוכר על ידי הממסד הרבני, בשל המונופול שיש לו על דיני האישות.

מיכל עטר: אני רוצה להגיד מילה אישית לחה"כ ענבל גבריאלי, שאני מאוד שמחה שהיא פה ומקשיבה לנו.

מיכל עטר: אני מקווה שבעקבות הדברים שאת שומעת, אולי תשני את העמדה שלך בקשר להצעת החוק של חה"כ בריזון, שרוצה להכיר בנו לעניין של תאונות, שנוכל לקבל פיצויים של בני הזוג שלנו.

מיכל עטר: כפי שידוע לי, את התנגדת להצעה הזאת, ואני מאוד אשמח אם תשני את העמדה שלך.

מיכל עטר: תודה.

גילה גמליאל: מר סער נתנאל, חבר מועצת עיריית ירושלים, בבקשה.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין שח"הכ אילן שלגי משינוי, יו"ר ועדת החינוך, היה כאן להביע הזדהות, והוא היה צריך ללכת כי הוא באמצע ישיבה.

סער נתנאל: שלום לכולם, אני מאוד גאה להיות כאן היום.

סער נתנאל: הייתי כאן בעבר בימי גאווה כיו"ר העשירון האחר, וכחב ועד אגודת ההומואים והלסביות.

סער נתנאל: הפעם אני גאה להיות כאן כחבר מועצת עיריית ירושלים, וההומו המוצהר הראשון שנכנס למועצה.

סער נתנאל: אני גם שמח שיצא לי לדבר אחרי הגברת מיכל עדן, שהייתה האדם הראשון מהקהילה שנבחר לתפקיד פוליטי, והנוכחות שלי כאן היא במידה רבה תוצאה של ההצלחה שלה, וההצלחה של מר עוזי אבן.

סער נתנאל: אני גאה ומודה על שאני יכול להמשיך בדרך שאתם סללתם.

סער נתנאל: הכנתי דברים על הומואים ולסביות מעידן הקרח עד היום, אבל אני מבין שהיו"ר קצרה בזמן, אז אשתדל לקצר.

סער נתנאל: אני רוצה לדבר על החשיבות של הייצוג של הקהילה ההומו-לסבית בבחירות המוניציפליות ובכלל.

סער נתנאל: אחת השאלות שתמיד שאלו אותי במהלך הפריימריס שהיו לי במרצ, ובמהלך הקמפיין לבחירות, ואחרי שנבחרתי, זה מדוע דחוף לנו לייצג את הקהילה ההומו-לסבית, למה זה חשוב, למה צריך שיהיה נציג של הקהילה במועצה.

סער נתנאל: אני רואה את השאלה הזאת כשורש הבעיה.

סער נתנאל: אני חושב שבישראל התקדמנו רבות בהתייחסות של החברה הישראלית כלפי הומואים ולסביות, אבל עיקר השינוי היה ברמת הפרט.

סער נתנאל: אני מאמין שרוב הציבור הישראלי באמת מכיר בזכותו של אדם לבחור את נטיותיו, ולהיות בעל נטיות כאלה או אחרות, עדיין ההתייחסות שלנו כקהילה רחוקה מאוד מלהיות מספקת.

סער נתנאל: אנשים לא מתפלאים שרוצים ייצוג לנשים, לערבים, מזרחים, לעולים חדשים, בכנסת ובמועצות המקומיות, אבל עדיין יש פליאה על ייצוג להומואים ולסביות.

סער נתנאל: הומואים ולסביות הם מגזר כמו כל המגזרים האחרים, וההתייחסות אלינו צריכה להיות קודם כל כאל קהילה, כאל תרבות, כאל מגזר.

סער נתנאל: ככאלה בוודאי שאנחנו זקוקים לייצוג במועצות העיר השונות, וייצוג בכנסת.

סער נתנאל: החשיבות של זה היא רבה מאוד.

סער נתנאל: קודם כל, הרעיון לתת להומואים ולסביות פנים ושמות, לייצג אותנו במועצת העיר, לדאוג לנושאים שקרובים ללבנו.

סער נתנאל: עושים את זה הרבה מאוד אנשים וידידים של הקהילה בעבר.

סער נתנאל: אני מאוד אשמח לדאוג גם ל"סטרייטים", ולהיות יעל דיין של ה"סטרייטים", אם זאת הדוגמה, ולהראות שנציגים שלנו במועצות העיר מסוגלים לדאוג בוודאי לסקטור שלהם, ובניגוד לסקטורים אחרים ומגזרים אחרים, אנחנו לא סקטוריאליים.

סער נתנאל: יש לנו אמירה ועמדות שחוצות את העניין ההומו-לסבי.

סער נתנאל: יש לנו עמדות בנושא חינוך בעיר, בנושא תברואה, בנושא התרבות החילונית בירושלים, בנושא הכפייה הדתית, ואנחנו מסוגלים לייצג – ואני מקווה שכך אני אוכל לעשות במועצת העיר – את תושבי ירושלים כולם, ובוודאי לא רק את הסקטור שלי.

סער נתנאל: אבל בוודאי שחשוב מאוד לייצג גם את הסקטור שלי.

סער נתנאל: לפעמים נדמה לי שהארגונים של הקהילה ההומו-לסבית לא תמיד יודעים איל לאכול את תפוח האדמה הזה שנקרא מועמדים ומעמדות הומואים ולסביות שצמחו מתוך הקהילה.

סער נתנאל: כאן נכנסת שאלת הניטרליות הפוליטית.

סער נתנאל: ארגוני הקהילה הם כן פוליטיים, הם לא מפלגתיים אבל הם בפירוש פוליטיים.

סער נתנאל: המאבק שלנו, של הומואים, לסביות, בי וטראנס בחברה הישראלית הוא מאבק פוליטי.

סער נתנאל: לפיכך, לדעתי, כל ארגוני הקהילה אמורים לתמוך במועמדים ומועמדות הומואים ולסביות שהמפלגות יציבו מועמדים כאלה במקומות ריאליים.

סער נתנאל: הצלחה של מועמדים ונבחרים כאלה היא בוודאי הצלחה של הארגונים.

סער נתנאל: אני מסתכל בקנאה על מה שקורה בתל-אביב, בתור ירושלמי.

סער נתנאל: זה 45 דקות נסיעה, אבל על הבדל בין ירושלים ותל-אביב אני לא צריך לספר לכם.

סער נתנאל: אני מסתכל בקנאה, ורואה ששתי מפלגות רוצות שיהיה נציג מטעם הקהילה במקום ריאלי אצלם.

סער נתנאל: זה באמת חזון אחרית הימים, ההתייחסות אל הקהילה כאל כוח פולטי, ושתי מפלגת רוצות את זה - אני מאוד מקווה שזה יקרה גם בירושלים.

סער נתנאל: שואלים אתי מה הדבר שאני רוצה לעשות למען הקהילה בעיר – ויש כל כך הרבה מה לעשות למען הקהילה בעיר.

סער נתנאל: אני רוצה להזכיר לכם שהבית הפתוח קיבל 40,000 ₪ ליום הגאווה רק בהתערבות בג"ץ, להזכיר לכם שהשבוע דגלי הגאווה חובלו על ידי תנועות גזעניות, שכל האידיאולוגיה שלה הוא רק שנאה.

סער נתנאל: המצב בירושלים הוא באמת - - יש עוד הרבה מה להיאבק.

סער נתנאל: הדבר שבאמת שאהיה מאוד גאה בו אם יקרה בעוד 5 שנים בבחירות למועצת העיר בירושלים, אם יהיה הומו לא רק במרצ, אם יהיה הומו גם בשינוי, גם בליכוד, אולי גם בש"ס ואגודה.

גילה גמליאל: מהסקר שהראו לי ב"זמן הורוד" 30% הם תומכי ליכוד בקרב הקהילה, אז לא הבנתי את ההפתעה.

סער נתנאל: אני מאוד אשמח אם יהיה חבר מועצה הומו בעיריית ירושלים מטעם הליכוד.

סער נתנאל: זה תלוי במידה רבה בעבודה של הארגונים הקהילתיים, ובעבודה שלי ושל חברים נוספים.

סער נתנאל: אני מודה לכם על ההקשבה, אני מקווה לייצג את הקהילה בכבוד ולא לאכזב.

סער נתנאל: ירושלים היא לא העיר הפשוטה ביותר להומו להיות במועצת העיר.

סער נתנאל: תוצאות הבחירות – ואני לא מתכוון לראש העיר, שדווקא הוכיח מידה רבה של סובלנות – שלחרדים ולדתיים יש 18 מנדטים במועצת העיר.

סער נתנאל: הרבה דברים זה לא מאפשר, אבל עם עבודה נכונה וזהירה, יחד עם עזרה של כולכם, אולי נצליח להפוך את ירושלים לקצת יותר פתוחה, סובלנית וחופשית, ואולי קצת יותר ורודה.

סער נתנאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: אני מבקשת שכל אחד יתמצת את הדברים, כי יש רשימה ארוכה.

גילה גמליאל: חה"כ ענבל גבריאלי, בבקשה.

ענבל גבריאלי: אני רוצה להתייחס בתחילת דבריי לדבריה של גברת מיכל עדן, ואשמח גם להציג לה שאלה.

ענבל גבריאלי: אני שמחה על העקיצה הקטנה, ואסביר.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שהנוכחות שלי כאן מדברת בעד עצמה ובעד העמדות שלי.

ענבל גבריאלי: שנית, לא התנגדתי לחוק, לא תמכתי בו.

ענבל גבריאלי: אני לא בעד הצעות חוק נקודתיות ספציפיות, שלוקחים את כל הקהילה ההומו לסבית ואומרים, בנקודה הזאת גם להם, ובנקודה אחרת גם להם, כאיזשהו נספח שלאט לאט צריך לתת לו כל מיני זכויות קטנות, כאילו אנחנו במשטר טוטאליטרי וזכויות אדם זה משהו חדש.

ענבל גבריאלי: מהסיבה הזאת לא תמכתי בחוק.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שאחת הבעיות המרכזיות של הקהילה ההומו-לסבית נובעת מהזכות הבסיסית לשוויון.

ענבל גבריאלי: זה זכות שלא מעוגנת בחוק, זה משהו שנאמר ברוח מגילת העצמאות, זה משהו שלאורך השנים, בפסיקה, בג"ץ דן בזה, והכיר בזכות הזאת.

ענבל גבריאלי: עד היום בבית המשפט העליון הדעות חלוקות לגבי עובדת היות הזכות לשוויון זכות מנויה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שזה מקור הבעיה.

ענבל גבריאלי: שוחחתי על העניין הזה הבוקר עם חה"כ לשעבר הגברת יעל דיין.

ענבל גבריאלי: היא אמרה לי שיהיה לי קשה לעשות דבר כזה.

ענבל גבריאלי: אני מתחייבת כאן בפני כולכם, כי אני חושבת שזה לא רלוונטי רק לקהילה ההומו-לסבית, זה רלוונטי לכל החברה הישראלית.

ענבל גבריאלי: המאבק הזה הוא לא מאבק של הקהילה.

ענבל גבריאלי: אני כמובן מאוד בעד.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שלכל אחד מאתנו יש את הזכות לאהוב את מי שאנחנו רוצים, בלי שהחברה תכתיב לנו את מי לאהוב, ולאן לנטות מבחינת הנטיות המיניות.

ענבל גבריאלי: המאבק הזה הוא לא רק שלכם, זהו מאבק של דמוקרטיה, של זכויות אדם בסיסיות לשוויון, ולא להיות מופלים מטעמים כאלה ואחרים, ובכל עניין נכנסים לשיקולים זרים.

ענבל גבריאלי: אני מתחייבת בפניכם שאנסה.

ענבל גבריאלי: אני מקבלת את דבריה של הגברת יעל דיין, היא בעלת ניסיון עשיר משלי, אני יכולה רק ללמוד.

ענבל גבריאלי: עוד שתי נקודות שאני רוצה להתייחס אליהן, זה לגבי הטענות שמופנות כלפי הקהילה ההומו-לסבית לגבי ההתבדלות.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שהטענות האלה מגוחכות.

ענבל גבריאלי: בוודאי שתיווצר התבדלות, בוודאי תיצרו לעצמכם קהילה משלכם, שהיא כביכול מנותקת מהחברה, כי אתם סופגים את האפליה, הנאצה וההשמצות.

ענבל גבריאלי: לנושא הליכוד.

ענבל גבריאלי: היו"ר, חה"כ גמליאל, ציינה את ההתפלגות של 30% של תומכי ליכוד.

ענבל גבריאלי: אני לא מתחייבת שאני מדברת בשם כל חברי הכנסת מהליכוד או בשם כל חברי תנועת הליכוד, אבל גם אני נדרשתי לשאלת הופעתן של טאטו בארץ, אתמול בוקר.

ענבל גבריאלי: בגדול אמרתי שזה יכול להיות פשע גדול למנוע מהן להגיע, כי יש כאן הגבלה של חופש הביטוי, הגבלה של האמנות, הגבלה של זכות יסוד בסיסית ולגיטימית בכל משטר דמוקרטי.

ענבל גבריאלי: נראה לי שהבעיה של רוב אנשי הליכוד, שמשום מה דבק בהם הטיקט הזה שהם אנטי הקהילה ההומו-לסבית.

ענבל גבריאלי: נראה לי שהבעיה היא שהם מנסים למנוע את החינוך לזה.

ענבל גבריאלי: אין להם בעיה לקבל את זה כעובדה קיימת, כחלק מהחברה, לא כחלק חולה בחברה, אלא כחלק אינטגרלי של החברה שלנו.

ענבל גבריאלי: להם קשה - ואני לא מתחייבת שאני מדברת בשם כולם – עם העובדה שרוצים לחנך לזה.

ענבל גבריאלי: הם טוענים שזה לא דבר טבעי.

ענבל גבריאלי: יום הגאווה, שבוע הגאווה, שנת הגאווה, זה לא רק שלכם.

ענבל גבריאלי: מבחינתי זו גאווה לדמוקרטיה.

גילה גמליאל: לגבי הנושא הזה, אני לא חושבת שאפשר לקרוא לאנשי הליכוד "הם", זו הכללה.

גילה גמליאל: זה שעד היום לא היו נציגים מטעם המפלגה בחזית, כלומר חברי כנסת מטעם הסיעה לא עמדו בחזית ואמרו שהם בעד שוויון מלא בין המינים, בלי שום קשר להעדפות מיניות - - אני טוענת שכן היו כאלה, לכן אי אפשר להגיד "הם".

גילה גמליאל: גם לגבי החינוך, אני חושבת שזו סתירה לומר שני דברים, מצד אחד לקבל את הדברים, ומצד שני לא לחנך לקבל אותם כפי שהם.

גילה גמליאל: מה שלדעתי צריך להבחין בסוגיות האלה ה שאנחנו לא רוצים לעשות הכללות, ואף אחד לא רוצה לעשות הכללות גורפות.

גילה גמליאל: אחד הדברים שאני רואה לנכון, זה לא לעשות את הדברים שאמרו לי: תשאירי את זה למרצ ולמפלגת העבודה.

גילה גמליאל: אני רואה בזה חלק אינטגרלי, במיוחד של מפלגת שלטון, לייצג את כלל האוכלוסייה בצורה הטובה ביותר, בין היתר בנקודה החשובה שאנחנו דנים בה היום.

גילה גמליאל: אני רוצה לתת לחה"כ זהבה גלאון לומר מספר מילים לפני שהיא הולכת.

גילה גמליאל: אני רוצה לציין את חה"כ קולט אביטל שהגיעה לזמן קצר להזדהות, והיא תכף תצטרך לעזוב אותנו, חה"כ אבשלום וילן שהיה כאן ונאלץ לעזוב, ואת חה"כ חיים אורון שגם היה להזדהות ונאלץ ללכת.

זהבה גלאון: שלום לכולם, ברכות לכל מי שיושב כאן.

זהבה גלאון: אני מברכת אותך, חה"כ גמליאל על קיום הישיבה, ואני רוצה לייחד את הדברים שלי לחה"כ לשעבר יעל דיין.

זהבה גלאון: אני חושבת שזה שאנחנו יושבים היום כאן כמעט בנונשלנטיות, זה נראה כל כך טבעי וברור שיושבים כאן, זה בזכותה.

זהבה גלאון: אני עוד זוכרת בשנה שעברה, לפני שתיים ולפני 3, איזה דעות קדומות, איזו בערות, חשכה, התנגדות.

זהבה גלאון: אני חושבת שלא היינו יושבים כאן ללא מאבק תקיף, אמיץ ונחרץ שהיה, ואין לי ספק שיימשך, של חה"כ דיין, שלקחה לה את הנושא הזה של דאגה לקהילה כדגל, התייצבה כאן מול קבוצה מאוד קשה שהיה לה רוב פוליטי.

זהבה גלאון: התייצבה והביאה אותנו לכאן, ואני חושבת שזה שאנחנו נמצאים כאן כולנו זה הרבה מאוד בזכותך.

זהבה גלאון: אני מודה לך, וכולנו גאים וגאות, תרתי משמע.

גילה גמליאל: אני חושבת שמפאת קוצר הזמן, אם נחסוך את מחיאות הכפיים, אז יהיו לנו קצת יותר דוברים, אז אתם תחליטו.

גילה גמליאל: לידיעתכם, בכנסת לא נהוג מחיאות כפיים.

גילה גמליאל: אני מבקשת את הגברת נורה גרינברג, מרכזת הלובי הפוליטי, לשאת דברים.

נורה גרינברג: תודה רבה, חה"כ גילה גמליאל, חברי הוועדה, הגברת יעל דיין, מיכל עדן, מר סער נתנאל עזב אותנו רציתי לברך אותו לרגל כניסתו למועצת העיר ירושלים, לאחל לו שייצג לא רק את ההומואים והלסביות אלא גם את הבי והטראנסג'נדרים.

נורה גרינברג: אני בטוחה שהוא יעשה את זה.

נורה גרינברג: באנו לדבר היום על הנושא המוניציפלי, לא על הנושא של תיקון מדרכות ופינוי אשפה, אלא על נושא של שוויון, של נוכחות, של זהות, של קהילה שהגיעה לפרק בחייה, שהיא לא צריכה לחפש לגיטימציה, ושהיא יכול להתייצב מאחורי זהותה ולתבוע את המגיע לה.

נורה גרינברג: הייתי רוצה לייחד כמה מילים לסוגיה שממבט ראשון לא נראית כקשורה לנושא המוניציפלי, אבל אני מקווה שאת הקשר תראו בהמשך.

נורה גרינברג: בחיפה הורשע לאחרונה טראנסג'נדר בשם חן אלקובי בפרשה שהיא אחת המתקפות הקשות, הבוטות והחמורות ביותר מצד גוף ממסדי כנגד הקהילה ההומו-לסבית, בי וטראנס.

נורה גרינברג: יחד עם חן אלקובי, כל טראנסקסואל, ובייחוד כל טראנסקסואל לא מנותח, כל הומו, כל לסבית, כל טראנסג'נדר, הפך לקרימינל, לאדם שצפוי לעמוד לדין ולקבל עונש על עצם היותו מי שהוא.

נורה גרינברג: פרשת חן אלקובי, הורתה ולידתה בשנאה הומופובית ובבורות חשוכה שחשבנו שכבר עברה מהעולם.

נורה גרינברג: לא כאן המקום להתייחס לפרטי ההתדיינות במקרה הספציפי של חן אלקובי.

נורה גרינברג: הוא הורשע על פי הודאתו, אבל יחד אתו הושבה על ספסל הנאשמים קהילה שלמה.

נורה גרינברג: קודם כל, כל הטראנסקסואלים שלא עברו ניתוח, כל הטראנסג'נדרים, כל ההומואים וכל הלסביות.

נורה גרינברג: אני כאן כדי להגיד שאולי חן אלקובי הודה, אבל אנחנו לא מודים, לא נשתוק ונצא להיאבק.

נורה גרינברג: בחזרה לנושא המוניציפלי, אנחנו חיים במדינה שבה כנראה לנבחרי ציבור אין אחריות כלפי כלל הקהילה שהם אמורים לשרת.

נורה גרינברג: אם ראש עיריית קריית שמונה רואה לנכון להשתלח בקהילה ההומו-לסבית, בי וטראנס, ואם סגן ראש עיריית חדרה רואה לעצמו זכות לקרוא לסילוק ההומואים והלסביות והבי והטראנס מהעיר שלו, ואם פקיד ממונה, שהמשכורת שלו משולמת גם מכספי וגם מכספם של כל חבריי שחיים בתל-אביב, הרב של עיריית תל-אביב מוצא לנכון להשמיע דברי בלע כנגד הקהילה, ואיש לא פוצה פה ומצפצף, זה גם קשור ללגיטימציה שיש לפרקליטות להפליל ציבור שלם בפרשה של חן אלקובי.

נורה גרינברג: צריך שהכנסת תיתן את דעתה לעניין הזה.

נורה גרינברג: לגבי שום קהילה אחרת לא היו מוצאים נציגי השלטון המקומי זכות לעצמם לומר דברים, לקרוא לאלימות, להסית ולהדיח כנגד קהילה שלמה, שהיא גם חלק מהאזרחים שלהם.

נורה גרינברג: אנחנו כבר ראינו במדינת ישראל, אנחנו למודי ניסיון, מה קורה כשמשלחים, ואנשים מוצאים לנכון לקרוא לשנאה ולאלימות.

נורה גרינברג: נקודות האור בשלטון המקומי.

נורה גרינברג: שמענו ואנחנו יודעים על התמיכה ועל הפתיחות והיחס שאנחנו מקבלים מעיריית תל-אביב, גם מעיריית אילת אנחנו מקבלים יחס נהדר.

נורה גרינברג: בבאר-שבע יש לנו יחס אוהד מאוד, שעדיין, לצערי, לא מיתרגם להקצאת משאבים, כמו שהיה צריך להיות.

נורה גרינברג: המסר שלנו הוא: איפה שלא נלך, אנחנו נמצאים בכל מקום, אנחנו אזרחים בכל עירייה, בכל מועצה מקומית, בכל קיבוץ, בכל מושב.

נורה גרינברג: השלטון המקומי הוא אנחנו ואנחנו השלטון המקומי, והגיע הזמן שאלה שממונים על השלטון הזה יידעו שאנחנו קיימים.

נורה גרינברג: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: חה"כ חן.

רשף חן: המאבק למיגור האפליה נגד ההומואים והלסביות הוא חלק ממאבק רחב מאוד, שחורג לגמרי מהשאלה האחת של הומואים ולסביות או כל נטייה מינית אחרת.

רשף חן: זה מאבק בין ליברליזם ושמרנות, זה מאבק בין אותה קבוצה באוכלוסייה שמאמינה שיש אמת אחת מוחלטת, שהיא האמת שלה, לבין החלק באוכלוסייה, שאני מאוד גאה להיות נמנה עליו, שחושב שיש הרבה מאוד אמיתות, שזה עניין של דעה והעדפה, ושכל אחד ואחת מאתנו רשאים לבחור את דרכנו, בלי התערבות, בטח לא של החברה, וגם לא אחד של השני.

רשף חן: אותה שאלה בדיוק מתעוררת לגבי רבים מאוד מהאספקטים של החיים שלנו.

רשף חן: לגבי דת, לגבי תרבות, לגבי לבוש, לגבי איזה סרטים נראה, לגבי באיזה עיסוקים נעסוק.

רשף חן: קו המים הוא ברור, קו המים בין ליברלים לבין שמרנות.

רשף חן: זה קו המים שמבחין מפלגות שונות, וזה קו מים שמבחין בחלק מהמפלגות בין חברים שונים באותה מפלגה – ראה מקרה הליכוד.

רשף חן: לכן, יש לך באותה מפלגה אנשים שהם יותר ליברלים או יותר שמרנים, ויש ביניהם חילוקי דעות.

רשף חן: אנחנו מדברים היום על נושא של מעורבות חברי הקהילה בבחירות המוניציפליות.

רשף חן: זה מעלה שאלה לא פשוטה, וזה אם הנטייה המינית שלך היא בכלל נושא רלוונטי לשאלת ההתמודדות שלך במערכת הפוליטית.

רשף חן: אומרים כאן כן.

רשף חן: למעשה, במצב אופטימלי, אני חושב שכולנו נסכים שהתשובה היא לא.

רשף חן: אילו היינו חיים בחברה אופטימלית, אוטופית אפילו, היינו מבינים שהשאלה של מה אני עושה עם בן או בת זוגי לא רלוונטית לשאלת איך אני אייצג במועצת העיר או בכנסת, וזה נושא שלא צריך בכלל לעלות.

רשף חן: אותה סוגייה, אולי ברמות עוצמה אחרות, עולה גם בשאלה של ייצוג נשים, וגם שם התשובה היא אותה תשובה בעיניי, והיא שיש תקופת ביניים שבה אנחנו חייבים - עד שנגיע למצב האופטימלי או מתוך שאיפה להגיע למצב האופטימלי הזה - לתת את הערך להצהרה ולדוגמה האישית.

רשף חן: לכן אני חושב שחובתה של כל מפלגה שמקדשת את ערכי הליברליזם – ושינוי היא בוודאי מפלגה כזאת – לא רק לאפשר פלטפורמה פתוחה ללא אפליה על בסיס העדפה מינית, אלא גם לעודד התמודדות של קבוצות שמופלות לרעה, וזה בוודאי חברי הקהילה ההומו-לסבית, נשים מבחינתי גם.

רשף חן: אני חושב שדווקא בהקשר המוניציפלי יש יותר לגיטימיות מאשר בהקשר הכלל ארצי לייצוג סקטוריאלי.

רשף חן: בכנסת אני חושב שאין לזה כל כך מקום, במועצת העיר הרבה יותר נכון ולגיטימי שיהיו נציגים של הקהילות השונות בעיר ויאמרו את דברם, וגם בהקשר הזה אני חושב שהתשובה היא, שצריך לעודד נציגים של הקהילה.

רשף חן: בוודאי ברור שהקהילה כקהילה, צריכה לתמוך בנציגים שלה, קודם כל לעודד אותם להתמודד, להיחשף, לתת את הדוגמה ולהצהיר את האמירה שבוודאי לא קלה לחלק מהחברים, להיעמד באור הזרקורים.

רשף חן: הקהילה, ואנחנו כולנו צריכים לתת את התמיכה לזה, כי זה דבר נכון.

רשף חן: לפני שהייתי כאן, הייתי חבר מועצת עיריית חיפה.

רשף חן: בחיפה התקבלה החלטה שעיריית חיפה לא תפלה זוגות שהם בני אותו מין, ביחס לזוגות אחרים.

רשף חן: זה הצד הטוב, ה- bad news זה שלא נותנים שום דבר גם לזוגות ההטרו-סקסואלים.

רשף חן: לעניין האמירה של הגברת עדן בעניין הממשלה, הממשלה של קהילת ההומו-לסביות צריכה להיות הוועדה הזאת.

רשף חן: איפה שיש בעיות של אפליה כלפי הקהילה, בוודאי חברי הוועדה הזאת, ואולי גם חברי כנסת אחרים, צריכים להיות הכתובת כדי לפתור את העניין הזה.

רשף חן: לא צריך לפנות לחברת מועצת עיר מתל-אביב, טובה ומוצלחת ככל שתהיה כדי לעשות את זה.

רשף חן: זה למעשה תפקידנו להתקשר לעיריית כפר-סבא, ולתת להם על הראש.

רשף חן: תודה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחה"כ חן.

גילה גמליאל: מלבד הדוברים שהם חברי הקהילה וחברי הכנסת, אני חושבת שלא פחות חשוב, לשמוע גם את נציגות ההורים.

גילה גמליאל: נמצאת אתנו הגברת דבורה לוז שרוצה לדבר.

דבורה לוז: לא התכוונתי לדבר, אבל הרגשתי שאי אפשר בלי מילה מההורים.

דבורה לוז: עד כמה שאני רואה אני פה הנציגה היחידה של ההורים.

דבורה לוז: בישיבה הראשונה שהייתי הייתה הישיבה המפורסמת שעוזי אבן ושרון יצאו מן הארון.

דבורה לוז: בכל פעם שאני מגיעה הנה אני מתרגשת מחדש לזכר אותה ישיבה מרגשת ונפלאה שהייתה אז.

דבורה לוז: הרבה מאוד השתנה מאז.

דבורה לוז: אנחנו, עמותת תהל"ה, שזה ראשי תיבות של תמיכת הורי לסביות והומואים, פעילים כבר כ-13 שנה, בזכותו של יונתן ונילוביץ', שהוא היה הוגה הרעיון.

דבורה לוז: אנחנו עוזרים להרבה מאוד הורים, אנחנו עוזרים להרבה מאוד ילדים שיותר קל להם לקבל את עצמם, ויותר קל להם שההורים שלהם לומדים על הנושא.

דבורה לוז: מתברר להם שהומואיות או לסביות אינה סטייה, ואינה רצון רע של הילד להרגיז את ההורים בגיל ההתבגרות.

דבורה לוז: אם הילד מכיר בנטייתו המינית ומבין שהוא אינו יכול להתחתן עם בן המין השני, אלא הוא רוצה לחיות עם בן אותו מין, כלומר בת עם בת ובן עם בן, ההורים צריכים לקבל את זה, גם אם לא תהיה להם חתונה וכל הדודות יהיו מוזמנות.

דבורה לוז: אגב, כמה מהחתונות היפות ביותר שהשתתפתי בהן היו חתונות של שתי בנות או שני בנים, ואני מקווה שזה ייכנס גם כן לתרבות שלנו.

דבורה לוז: נורה אמרה ש"אנחנו בכל מקום", אנחנו ההורים, בכל מקום.

דבורה לוז: יש יותר הורים מטראנסג'נדרים.

דבורה לוז: אנחנו בכל מקום, והוועדה הזאת נורא חשובה לנו.

דבורה לוז: כל מה שמדובר פה ומוחלט פה הוא עזרה גדולה מאוד להורים שעוד לא יודעים ולהורים שכבר כן יודעים.

דבורה לוז: תודה רבה על ההתקדמות האדירה שזכינו לה בזכות יעל דיין וכל האחרים.

דבורה לוז: תודה, ותמשיכו ככה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: חה"כ ברונפמן, בבקשה.

רומן ברונפמן: אני רוצה לברך את שתי יושבות ראש הוועדה.

רומן ברונפמן: אני אתחיל מהגברת יעל דיין, כי אני חושב שהרבה בזכותה הקהילה מתכנסת פה בראש מורם ובתחושת גאווה אמיתית.

רומן ברונפמן: מילה טובה, למרות חילוקי דעות אידיאולוגיים שצצים בינינו פה ושם, אני רוצה לברך את חה"כ גמליאל על האומץ הציבורי לכנס את הישיבה, ולשאת את הדברים שנשאת, למרות הלחץ, כפי שאני יודע שהיה עלייך בליכוד.

גילה גמליאל: לא היה עליי לחץ מהליכוד בכלל.

רומן ברונפמן: ככה גונב לאוזניי, אבל זה לא חשוב כרגע.

רומן ברונפמן: לא הבנתי את ההקשר בין הישיבה שהוקדשה לעשור של המצעד וחודש הגאווה, לבין הרשויות המקומיות.

רומן ברונפמן: אני חושב שאת הרשויות המקומיות אפשר היה לייחס לישיבה שהיא ישיבת עבודה, והזמין את ראשי הרשויות המקומיות.

רומן ברונפמן: הם הוזמנו ולא באו?

רומן ברונפמן: אז זה עוד יותר גרוע.

רומן ברונפמן: אני שוב מברך על קיום הישיבה, ועל הזכות הגדולה של הגברת יעל דיין בקיום הישיבה הזאת.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: מר דני סביץ' מהבית הפתוח הירושלמי, בבקשה.

דני סביץ': עברנו חודש מסובך ומרכב.

דני סביץ': שמחנו שסער נתנאל נבחר, מזל טוב לכולנו, לקהילה.

דני סביץ': כמה ימים אחרי זה נהרג בפיגוע בירושלים חבר הקהילה והמתנדב בבית הפתוח.

דני סביץ': להבדיל משנה שעברה, העירייה בכלל לא העלתה כשאלה אם לתלות דגלים בירושלים, והאם המימון לתליית הדגלים יבוא מהעירייה.

דני סביץ': הבג"ץ שהגשנו בשנה שעברה פעל.

דני סביץ': יחד עם זה, כמה ימים אחר כך חיבלו בדגלים.

דני סביץ': זו ירושלים, וככה היא מתנהלת, בעליות וירידות, במאבקים בלתי פוסקים ונקודתיים.

דני סביץ': ראש העיר הנבחר, מר לופוליאנסקי, נדרש לא אחת במהלך מסע הבחירות שלו לקהילה, וליחסו למצעד הגאווה.

דני סביץ': אם אצטט רק שני משפטים שהוא אמר: "לכל אחד יש את המצעד שלו ואין קבוצה פסולה.

דני סביץ': " הוא גם הרחיב ואמר: "אני לא צריך לחשוב מי הוא הומו או לסבי, העירייה צריכה לתת שירות לכולם".

דני סביץ': אני קורא לו להרים את הכפפה.

דני סביץ': היחסים בין הבית הפתוח והקהילה בירושלים, לעיריית ירושלים מורכבים, והם עם עליות וירידות.

דני סביץ': ראש העיר הקודם שמח לתמוך בקהילה במילים אבל לא במעשים.

דני סביץ': הפקידות הנמוכה תמיד תומכת בקהילה, אבל כשזה מגיע קצת יותר גבוה, אנחנו נתקלים לא אחת בקשיים.

דני סביץ': אני חושב שקל לשכנע אפילו את עיריית ירושלים לתמוך במצעד הגאווה, אפילו לממן אותו בצורה חלקית, לתלות דגלים.

דני סביץ': אלו דברים נראים.

דני סביץ': הדברים הלא נראים הם הקשים.

דני סביץ': גם אני חייב להתייחס לראש עיריית ההומואים, שהזכירה הגברת מיכל עדן.

דני סביץ': בירושלים אנחנו מתמודדים עם קבוצות מיעוט בתוך הקהילה, שמגיעות אלינו מידי יום.

דני סביץ': אני לא יכול שלא להזכיר פה את ההומואים הדתיים והחרדים, את ההומואים הפלסטיניים, שאפילו להגיע היום למרכז העיר יש להם בעיה.

דני סביץ': לאותו הרוג, אלן ביר זכרונו לברכה, יש היום שתי "שבעות" שמתקיימות בעיר.

דני סביץ': משפחתו הביולוגית יושבת שבעה, ומשפחתו הנבחרת יושבת שבעה בבית חברו.

דני סביץ': הדברים האלה קורים כל הזמן בירושלים.

דני סביץ': כנראה, לצערנו, שרק הקהילה יודעת למשל לארגן שבעה לחבריה ולתמוך בחבר.

דני סביץ': רק הקהילה יודעת לדאוג לאותו הומו פלסטיני שמגיע אלינו חבול, בגלל שמשפחתו גילתה את נטיותיו.

דני סביץ': רק הקהילה יודעת לתמוך בכל אותם אנשים עם מצוקות מאוד קשות.

דני סביץ': אני קורא לאורי לופוליאנסקי לתת שירות לכולם, לעזור לקהילה ביום יום, לא רק במצעד הגאווה.

דני סביץ': לעזור בעובדים סוציאליים, לעזור במקום, לעזור בהקמת "בית דרור" ירושלמי, לעשות את כל הדברים שהעירייה והרשות המקומית צריכה לתת לכל התושבים.

דני סביץ': תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: אני מבקשת את מר מיקי כספי, יו"ר סניף קריית שמונה והגליל העליון של האגודה לשאת דברים.

מיקי כספי: תודה לכולם.

מיקי כספי: אני מגיע לכאן ברגשות מעורבים.

מיקי כספי: כילד שגדל בגליל והיה קצת שונה משאר חבריו, בלי שיהיה לו עם מי לדבר, להתייעץ ולחלוק את השונות.

מיקי כספי: היום לגביי, יש ע מי לדבר, זה קו התמיכה והייעוץ שלנו שפועל יומיים בשבוע בסניף האגודה בקריית שמונה.

מיקי כספי: מזה שנתיים שסניף האגודה בקריית שמונה משרת את תושבי העיר, הגליל העליון ורמת הגולן, מספק תמיכה בקו סיוע, קבוצות נוער לתמיכה והידברות, מטפל בהורים ובני משפחה הזקוקים לסיוע, וחושף את הנושא לכלל הציבור.

מיקי כספי: מדריך אנשי מקצוע מתחום הרווחה והחינוך באזור הצפון ועוד.

מיקי כספי: כל הפעילות החשובה הזו מתבצעת על ידי אנשי הסניף בהתנדבות.

מיקי כספי: מאז שנתיים שאנחנו מנסים לפגוש את ראש העיר, ללא הצלחה.

מיקי כספי: כתושבי העיר המשלמים מסים, עובדים ותורמים לעיר ולאזור כולו, המביאים לאזור תרבות, אמנות ותיירות, והמסייעים לתושבי האזור מהקהילה ולמעגלים המשפחתיים הסובבים אותם, אנו זועמים.

מיקי כספי: ראש עיר אמור לטפל בכל האוכלוסיות הקיימות במסגרת יישובו, כולל אוכלוסיות שיש לו קושי בהזדהות אתם.

מיקי כספי: עליו כראש עיר למלא את תפקידו ללא כל אפליות, ולנסות למצוא דרכים לשיתוף פעולה.

מיקי כספי: ברקע דרישת הסניף שלנו לשיתוף פעולה עומדים ניסיונות מאוד גרועים של טיפול מאוד לקוי בנושא מצד גורמים ברשות על רקע של חוסר ידע.

מיקי כספי: בימי עיון שקיימנו לא השתתפו אנשי מקצוע מקריית שמונה, השתתפו מקיבוצים ומושבים.

מיקי כספי: בשנה שעברה נערה בת 17 נקלעה למצוקה חריפה, הטיפול של אנשי הרווחה העירוניים נמשך מעל לחצי שנה ונכשל, עד שבסופו של דבר נמצא הפתרון באמצעות אנשי הסניף וגורמים אחרים, לא עירוניים.

מיקי כספי: בימים אלו אנו מתמודדים עם מצוקה דומה של נער בן 16, וניסיון להיעזר בשירותי הרווחה בעיר נדון לכישלון.

מיקי כספי: גם כאן, אנחנו נאלצים לסייע.

מיקי כספי: ידוע לנו מצבה הכלכלי של העירייה, ולכן אין אנו מבקשים תמיכה כספית ישירה.

מיקי כספי: אנחנו מבקשים להעמיק את הידע של עובדי הרווחה מהרשות בנושא, אשר על פי מחקרים גורם לשליש התאבדויות בני הנוער.

מיקי כספי: אנו מבקשים הקצאת קו טלפון עבור קו המצוקה של הסניף, אנו מבקשים תקן לעובד סוציאלי, שינחה וילווה את מתנדבי האגודה בסניף.

מיקי כספי: אנו מבקשים סיוע בהבאת מרצים ושליחת מתנדבים ובני נוער למרכז, לשם הכשרות ומפגשים כלל ארציים.

מיקי כספי: אנו מבקשים סיוע במקום לפעילויות הסניף, ואנו מבקשים שמערך הסיוע הניתן לנוער, בוגרים והוריהם יפורסם במסגרת השירותים שנותנת העירייה.

מיקי כספי: חשוב מכל, יש להוקיע באופן חד משמעי מעל בימה זו כל איש ציבור אשר יוצא אל התקשורת עם אמירות המבטלות זכויות של ציבור.

מיקי כספי: במקרה שלנו: הקהילה ההומו לסבית, בי וטראנס.

מיקי כספי: מדינת ישראל עמדה לא מזמן, עם הרצחו של רבין ז"ל, על כוחה של המילה.

מיקי כספי: לא פלא שלא עבר שמן רב מהתבטאויותיו חסרות התבונה של מר ברביבאי, ראש עיריית קריית שמונה, עד שצויר צלב קרס וכתובות נאצה על דלת סניף האגודה בקריית שמונה.

מיקי כספי: אתם חברות וחברי הכנסת, בידיכם הכלים החוקיים לגרום שנער בשדרות, נערה ביקנעם או טראנסג'נדר בצפת, יזכו לסעד מקצועי, הבנה וכבוד האדם על ידי עובדי הרשות שבה הם גרים.

מיקי כספי: לסיום, חשוב לציין שהתמונה האיומה המצטיירת אינה נחלת הגליל כולו.

מיקי כספי: ראשי המועצות בזמנו, שמחו לשתף פעולה עם פעילות הסניף ומסייעים לו כמיטב יכולתם זו השנה השניה.

מיקי כספי: תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: תום ענבל, מרכזת פורום הנשים של סניף תל-אביב של האגודה.

תום ענבל: שלום לכולם.

תום ענבל: אני פה בכובע כפול, גם כמייצגת של סניף תל-אביב, וגם כמייצגת של פורום הנשים.

תום ענבל: רציתי להתחיל בתודה לעיריית תל-אביב, שנותנת דוגמה של איך רשות מקומית אמורה לתפקד בכל הנוגע לקהילה.

תום ענבל: לא שאין לאן להתקדם, יש עוד הרבה מה לעשות, אבל עובר פה מסר ברור, שאני מקווה שיעבור גם לרשויות אחרות.

תום ענבל: אני רוצה להסתייג מדבריה של הגברת מיכל עדן.

תום ענבל: יש לנו ממשלה אחת, והקהילה היא בכל מקום, ודווקא היום כדאי לשים דגש על הפריפריה.

תום ענבל: בתור אחת שעברה כמה וכמה עיריות ומועצות מקומיות במהלך חיי, אנחנו באמת בכל מקום.

תום ענבל: חשוב מאוד שהכנסת והממשלה ייקחו אחריות לקהילה בכל מקום שהיא נמצאת, ולא יפילו את העניין על תל-אביב, ולא על מפלגות מסוימות, אלא שהאחריות תהיה מקיר לקיר.

תום ענבל: הקהילה בתל-אביב דומה לקהילה מאוד גדולה, מאוד חזקה.

תום ענבל: אני מקווה שהכוח היחסי שלה, והמספרים היחסיים שלה בתל-אביב יתבטאו יותר ויותר גם בתמיכות, וגם בשיתוף פעולה יותר ויותר צמוד עם העירייה.

תום ענבל: סניף תל-אביב הוא סניף מאוד גדול וותיק, הוא מספק גם שירותים של מתנ"ס וגם שירותים של מועצה מקומית.

תום ענבל: אם אנחנו מקבלים עובדים סוציאליים, קווי תמיכה, מערך סיוע, מערך משפטי, ספרייה, חוגים, קבוצות תמיכה קבוצות חברתיות ועוד פעילויות שאי אפשר עכשיו לפרט, וגם יש המון פעילויות שנעצרות בגלל חוסר תקציב.

תום ענבל: לפני כחצי שנה הוקם בסניף פורום נשים.

תום ענבל: לראשונה מזה הרבה זמן שיש גוף נשים חי, גדול וחזק באגודה, ובעקבותיו קמו פורומים דומים בסניפים אחרים, בין היתר באילת ובסניף גליל עליון.

תום ענבל: פורום הנשים נתקל בבעיות חמורות, צרכי הקהילה של הנשים, הקהילה של הלסביות, ושל הבי-סקסואליות וגם של טראנסג'נדריות, שבוחרות להצטרף כחלק אינטגרלי מהפורום – אלה קהילות חלשות יותר.

תום ענבל: מדברים הרבה על השקל הורוד ועל הכוח של הקהילה ההומו-לסבית, אבל יש פה גם חולשה של הקהילה, יש צרכים של נשים שהן במעמד כלכלי וחברתי נמוך יותר, מעצם היותן נשים.

תום ענבל: אני לא צריכה לספר על זה לוועדה הזאת.

תום ענבל: לכן, יש לנו בעיה כפולה, יש דיכוי כפול, אפליה כפולה, ויש צורך חזק של נשים בקהילה גם לזכות בתמיכה מהרשויות, וגם לזכות בתמיכה בתוך הקהילה.

תום ענבל: בעבודה בסניף תל-אביב אני רואה עוד קהילות שהן מקופחות מתוך הקהילה ומחוץ לה, והייתי רוצה להזכיר בכמה מילים את האוכלוסייה המבוגרת של הקהילה.

תום ענבל: אני יודעת שזה מוזר שאני מדברת בשמם דווקא, אבל זו קהילה שהולכת וגדלה.

תום ענבל: כל מי שנמצא כאן סביב השולחן הולך ומגיע ליום שגם הוא יהיה מהקהילה המבוגרת.

תום ענבל: זו קהילה שיש לה צרכים מיוחדים, ואלה צרכים שלא באים לידי ביטוי לא ברשויות המקומיות, לא ברשות הרווחה, לא בשום משרד שאמור לקחת עליהם אחריות.

תום ענבל: זו קהילה עם פחות תמיכה מבני משפחה, עם מערכת חברתית פחות חזקה, יש להם פחות על מי ליפול.

תום ענבל: רצינו להקים מעין מסגרת יומית באגודה, אין לזה תקציב.

תום ענבל: רצינו להקים איזושהי מסגרת של ביקורים לאנשים שאין להם מסגרת ומשפחה, ליצור איזושהי מחויבות אישית, כמו שיש בבתי הספר.

תום ענבל: כל אלה הם רעיונות שמאוד חשובים לי אישית ולסניף, יש עוד דרך ארוכה.

תום ענבל: זה בכל הארץ.

תום ענבל: הייתי רוצה שתיקחו את זה לתשומת לבכם, גם ברשויות המקומיות, וגם בוועדה.

תום ענבל: סניף תל-אביב נותן שירותים גם לכל גוש דן וקצת לשרון: רמת-גן, בני-ברק, גבעתיים – אין לו מענה לא מצד הרשויות המקומיות שלו, ומצד שני, כשבאים אלינו ומבקשים דברים ספציפיים, ידינו כבולות בגלל שהעירייה, עם כל הרצון הטוב, לא יכולה לקחת אחריות על אזור שלם.

תום ענבל: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לך.

גילה גמליאל: אני רוצה להעביר את זכות הדיבור ליניב וייצמן, יו"ר ארגון הנוער של האגודה.

יניב וייצמן: אני עומד בראש ארגון הנוער של האגודה.

יניב וייצמן: יום חמישי היה כנס היסוד של הארגון.

יניב וייצמן: הארגון עדיין לא מוכר על ידי משרד החינוך, ועדיין לא מקבל תמיכה כמו מאות ארגוני נוער אחרים, ודבר שני, הארגון מייצג נוער בכל מקום.

יניב וייצמן: ארגון הנוער פועל ב-14 סניפים ברחבי הארץ: קריית שמונה, טבריה, כרמיאל, נתניה, כפר-סבא, תל-אביב, פתח-תקווה, ראשון לציון, חולון, רחובות, קריית גת, אשקלון, באר-שבע ואילת.

יניב וייצמן: בחיפה וירושלים יש קבוצות נוער, הן לא שייכות לארגון שלנו, הם ארגונים עצמאיים.

יניב וייצמן: הנוער של העיר הוא לא רק באחריותנו, הוא באחריות העירייה, מערך החינוך והרווחה של העירייה.

יניב וייצמן: נשמח לקבל עזרה, כמו שזה קורה בכפר-סבא, פתח-תקווה ותל-אביב, שהעירייה תומכת ונותנת מענה.

יניב וייצמן: תודה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: חה"כ לשעבר יעל דיין צריכה לעזוב אותנו, והיא בקשה לומר משהו.

441: שוב תודה.

441: אני מצטרפת לכל מי שמברך.

441: אני רוצה לומר שעיקר ההישג זה בבנאליזציה של העניין.

441: אם היום, ב-2003, היה צריך אומץ פוליטי – ואני לא רוצה להקטין מהמושג אומץ פוליטי – לעלות על הבריקדה הזאת, לא הייתי יכולה להגיד שההישגים שלנו הם בעלי משמעות.

441: היום זה בנאלי, זה שגרתי.

441: יש עוד דרך ארוכה לצעוד בה, אבל אני שמחה שזה לא צריך להיות במושגים דרמתיים, לא של בא-גד שקושר את עצמו בשלשלת לשערי הכנסת, לא של נסים זאב ויאיר פרץ שהולכים ליו"ר הכנסת ואומרים שהם יעזבו את הממשלה אם הכנס הזה יתקיים.

441: ירדנו מהדרמות, עכשיו יש עבודה.

441: כשנאמר כאן – ואני מצטרפת לזה – שזה חוצה קווים, ובליכוד 30% ועוד, אני אומרת כח"כ לשעבר: הוכחות.

441: יש כאן כפתורים ולוחצים עליהם.

441: בבקשה להעלות את החוקים, שעד עכשיו בגלל התנגדות הליכוד והחרדים לא היה לנו רוב, בבקשה להוכיח את ה-30% האלה.

441: אני לא מדברת על שום דבר אבסטרקטי.

441: הכנסת זה תקציבים, זה חקיקה, זה דעת קהל וזה הזדהות עם הגופים שבשטח.

441: את ההזדהות עם הגופים שבשטח אנחנו מוצאים במפלגות כולן.

441: עכשיו בבקשה להוכיח את עצמכם, בבקשה ללחוץ על הכפתורים, בבקשה להוביל את המאבקים, בבקשה להביא את התקציבים ולהביא את התוצאות כי זה המדד האמיתי הפוליטי לכל הדברים היפים, שאני שמחה שאנחנו שומעים על שוויון והכרה בזכויות.

441: אני מתנצלת שאני עוזבת קצת לפני הסוף, תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה לך.

גילה גמליאל: גברת עירא הדס, בבקשה.

עירא הדס: אני מייצגת את קל"ף.

עירא הדס: אני מצירה שקל"ף נדחקה לתחתית הרשימה, כי זה בכל זאת אחד הארגונים הארציים הגדולים והחשובים שמתנהלים בארץ כבר מאז שנת 1987, עם פעילות ארצית.

עירא הדס: קל"ף מאגדת נשים בכל הארץ, פועלת למען מציאות שבה נשים וגברים - -

גילה גמליאל: בנפרד מהאגודה?

עירא הדס: בנפרד לחלוטין.

עירא הדס: לקל"ף יש מטרות ברורות לפעול למען שינוי חברתי וליצור מציאות שוויונית.

עירא הדס: להוות בית לקהילה הלסבית פמיניסטית בכל הארץ.

עירא הדס: הוצגה כאן תמונה שבתל-אביב הכל ורוד ויפה, ואני רוצה לציין שהסניף התל-אביב בו קל"ף פועלת, שממוקם במקלט שנתנה העירייה ביד אליהו, לפני מספר שבועות הייתה בו פריצה ושריפה, מה שגורם לנו לחשוב שעדיין המצב גם בתל-אביב, רחוק מלהיות מספק ומשביע רצון, ועדיין נדרשת גם בתל-אביב פעילות מאוד אינטנסיבית גם של הקהילה כולה, ושל עיריית תל-אביב כרשות.

עירא הדס: אני אצמצם את דבריי לנושאים שלא הועלו פה.

עירא הדס: לא נדון כאן בכלל הנושא של הורות.

עירא הדס: אנחנו כארגון לסבי פמיניסטי, מייצגות נשים רבות שהם אמהות שמגדלות ילדים, במסגרות שלא מוכרות היום על ידי הממסד ועל ידי המדינה.

עירא הדס: חשוב לי לציין שתלויים ועומדים היום 3 תיקים שונים בבית המשפט העליון, שנוגעים בהכרה בהורות ההומו-לסבית.

עירא הדס: שניים מהתיקים, שמטופלים על ידי האגודה לזכויות האזרח ועל ידי ארגון משפחה חדשה, נוגעים לרישום של אימוץ שנעשה בחו"ל, שזו לכאורה סוגייה פשוטה יותר, כי האימוץ כבר נעשה וכל מה שנדרש פה הוא לאמץ.

עירא הדס: אני קוראת מכאן לשר הפנים החדש, מר אברהם פורז, להסיר את ההתנגדות שהציבו - -

רשף חן: פניתם אליו?

עירא הדס: נעשתה פנייה, ואני מניחה שייעשו פניות נוספות.

עירא הדס: אני רוצה לקרוא אליו מכאן להסיר את ההתנגדות שקודמיו בתפקיד הציבו לרישומים האלה, כי זו התנגדות שאינה במקומה, ויש מקום לרשום – לפחות בשלב הזה – את האימוצים שנעשו בחו"ל – ואין כל מקום להגבלה מהסוג הזה.

עירא הדס: התיק ה-3 שתלוי ועומד בפני בית המשפט העליון, שבו אני מייצגת זוג לסביות שמגדלות ביחד את הילדים שכל אחת מהן ילדה, בא לפתור את בעייתן של לסביות רבות שרוצות אימוץ מכוח חוק האימוץ הישראלי, ולהכיר בהורות המשותפת הזו.

עירא הדס: בבית המשפט המחוזי, לשמחתי, כבר הייתה שופטת אחת שתמכה בבקשתנו להתיר את האימוץ, אלא ששניים אחרים התנגדו.

עירא הדס: עכשיו אנחנו מצויים בערעור בבית במשפט העליון בסוגייה הזאת, ואני מאוד מקווה שתצא משם סוף-סוף קריאה והכרה במציאות חייהם של מאות נשים וילדים שבפועל גדלים במשפחות הומו-לסביות, עם שתי אימהות, לפעמים גם עם שני אבות.

עירא הדס: כבר הושג תקדים חשוב בעניין הזה, וזה האפשרות לקבל אפוטרופסות לאם הלא-ביולוגית, ולאפשר לפחות תפקוד בחיי היום-יום של המשפחות הללו.

עירא הדס: המאבק ממשיך להתקיים בבתי המשפט בהקשר של נושא הדיון כאן, של הרשויות המוניציפליות, בנוסף לקשיים שמשפחות הומו-לסביות נתקלות בחיי היום-יום, יש בעיות שנובעות מעצם העובדה שאין מודעות מספקת לנותני השירותים השונים ברשויות, אם זה בטיפות החלב או בגנים או בבתי ספר או במוסדות שונים שנותנים שירותים קהילתיים.

עירא הדס: שוב ושוב גם הורים וגם ילדים נתקלים בבורות באפליה, שאין להם מקום.

עירא הדס: יש בנוסף לדברים הרבים שהוצגו כאן, צורך דחוף מאוד לערוך מערך הסברתי לבעלי ובעלות תפקידים שמעניקים שירותים קהילתיים שונים, כדי ללמד אותם שיש מגוון רחב מאוד של משפחות אלטרנטיביות, לרבות משפחות הומו-לסביות, וצריך לתת גם להם את הזכות השווה להשתלב בלי דעות קדומות, ובלי ליצור סבל מיותר לילדים ולהוריהם.

עירא הדס: לסיום, אני רוצה לנצל את ההזדמנות הזאת כדי להציג בפניכם מגזין חדש שקל"ף מוציאה לאור, שנקרא פנדורה, ונועד להוות כלי ביטוי ייחודי לתרבות הלסבית.

עירא הדס: קבלתי אישור מיוחד מהוועדה להביא לכאן מספר עותקים, ואני מזמינה כל אחת ואחד לקחת עותק וליהנות ממנו.

עירא הדס: תודה.

גילה גמליאל: ברשותכם, אני יוצאת ל-5 דקות, חה"כ חן יחליף אותי.

גילה גמליאל: גברת שרון אורן חן בבקשה.

שרון אורן חן: צהרים טובים.

שרון אורן חן: אני רוצה לברך אותם חה"כ גמליאל על קיום הישיבה.

שרון אורן חן: חיפה תמיד מצטיירת כעיר סובלנית, ליברלית, מעורבת, אבל זה תמיד מתחיל ונגמר ברמת ההצהרה.

שרון אורן חן: לפני שנה, כשחנכנו את בית הפורום החיפאי, נאלצנו להפעיל לחץ תקשורתי אדיר על עמרם מצנע, כדי שיגיע לאירוע, גם בעזרתה של יעל דיין.

שרון אורן חן: הוא בסופו של דבר הגיע, הביע תמיכה בלתי מסויגת ומחויבות לתמוך בקהילה ובבית.

שרון אורן חן: באותו שבוע, חה"כ חן, שהיה אז מועצת עיר, הגיש הצעת חוק עזר עירוני להשוואה, שזוגות "גייז" וזוגות "סטרייטים" בכל השירותים העירוניים.

שרון אורן חן: ההצעה הזאת, למיטב זכרוני, הועברה להנהלת העיר ונתקעה שם.

רשף חן: לא, היא הועברה להנהלת העיר, והיה שם דיון, הזמינו.

רשף חן: בסוף התקבלה החלטה בהסכמה, שזה יתקבל לא כחוק עזר עירוני – זה באמת לא מתאים לחוק עזר עירוני – אלא כהחלטה.

רשף חן: אז לא נותנים לכולם במידה שווה.

שרון אורן חן: הדרמה הגדולה התחוללה דווקא החודש.

שרון אורן חן: למי שעדיין לא יודע, ביום שישי הקרוב הולך להתקיים מצעד הגאווה הראשון של העיר חיפה.

שרון אורן חן: הוא יהיה על גלגלים.

שרון אורן חן: פנינו לעיריית חיפה כדי לפרוע את השטר של עמרם מצנע, ולראות במה עיריית חיפה תתמוך.

שרון אורן חן: לתדהמתנו, נתקלנו בביטויים קשים, כמו: תחזרו לתל-אביב, תלכו לים.

שרון אורן חן: עוזר ראש העיר התבטא בחריפות גדולה נגד קיומו של המצעד, גם אחד מהמועמדים לראשות העיר התבטא בהחלט כנגד המצעד.

שרון אורן חן: לשמחתנו, הוא לא זכה.

שרון אורן חן: בסופו של דבר, אני יכול לבשר שלאחר לחץ תקשורתי נוסף שהפעלנו על עיריית חיפה, ובהתערבותה של השרה לאיכות הסביבה, פרופ' יהודית נאות, לפני 4 ימים קבלנו אישור סופי שעיריית חיפה תשתתף במימון מצעד הגאווה של חיפה, וזו הפעם הראשונה שאנחנו מקבלים מימון ישיר לאירוע של הקהילה.

שרון אורן חן: אנחנו מקווים מאוד שנצליח לפתוח ערוץ הידברות חדש עם כניסתה של שינוי למועצת העיר עם 5 הנציגים שלה.

שרון אורן חן: אני חושב שבשבוע הגאווה ראוי היה שנתרכז גם בנאורות כלפי פנים, שלדעתי זו היום אבן הנגף העיקרית של אירועי הגאווה.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: מר גיל גן-מור, בבקשה.

גיל גן-מור: אני מייצג את האגדה לזכויות האזרח, שתמיד עמדה ועומדת ברא שהמאבק של הקהילה לשוויון שכויות.

גיל גן-מור: בשבוע שעבר הגשנו ערעור מס שבח בשמם של אדיר שטיינר ובן זוגו.

גיל גן-מור: אני רוצה לדבר על נושא שהוא כל כך פופולרי, אבל הוא מאוד חשוב, והוא מדבר גם על הזכויות הכי בסיסיות, שזה הזכות לחיים, לחירות ולכבוד.

גיל גן-מור: אני מתכוון לבעיה של ההומואים הפלסטיניים שמגיעים לישראל.

גיל גן-מור: אני לא רוצה לדבר על מה קורה בשטחי הרשות, אבל ישנם הומואים שמתגלה דבר נטייתם המינית במקום מגוריהם, וברגע שזה מתגלה הם נתונים לאיומים של הרשויות והם בורחים לישראל.

גיל גן-מור: אנחנו קוראים להם שוהים בלתי חוקיים בישראל, אבל לדעתי, ואני חושב שתסכימו אתי, בן אדם שבורח בגלל שהוא נתון לאיומים על רקע המינית או הגדרתו המגדרית, הוא פליט לכל דבר.

גיל גן-מור: לאחרונה חלה הרעה ביחס של הרשויות הישראליות לאותם הומואים פלסטיניים ששוהים פה.

גיל גן-מור: חלק מהם נעצרו והועמדו למשפט, שניים מהם כבר גורשו, ועכשיו יש בחור עזתי שנתון במעצר בית, והגירוש שלו מעוכב כרגע על ידי שר הפנים, שאמר שהוא יבדוק את הנושא.

גיל גן-מור: ברמה הלאומית או ברמה של שר הפנים – אני שמח שיש פה ח"כ משינוי – צריך להבין שגירוש הוא הרבה פעמים לשלוח אנשים לעולם מאוד אכזרי.

גיל גן-מור: שולחים אנשים אחרי שהם היו הרבה זמן בישראל, וכולם כבר יודעים שהם הומואים.

גיל גן-מור: לא רק שהמשפחה שלהם כבר הכריזה עליהם כמתים, ופתאום הם חוזרים לכפר, אלא שהם גם מואשמים בשיתוף פעולה עם ישראל.

גיל גן-מור: אני חוב שאנחנו צריכים לתת את הדעת לגבי סוגיית הגירוש, ולחשוב על פתרונות יצירתיים מה עושים עם האנשים האלה.

גיל גן-מור: לגבי הפן המקומי, יש הרבה בעיות של הומואים, לסביות, טראנס ובי.

גיל גן-מור: כשהם נמצאים בישראל הם נתקלים בעוד בעיות, שהן לא פחות אקוטיות.

גיל גן-מור: הם מגיעים לפה חסרי כל, אין להם מקום שינה, הם נתונים ללחצים של אנשים, בגלל שאין להם כלום.

גיל גן-מור: אני חושב שהרשויות המקומיות צריכות למצוא פתרון גם לאנשים האלה, אם זה המערכת הסוציאלית, מערכות הרווחה, וגם לחשוב על איזו קורת גג.

גיל גן-מור: בסך הכל, האנשים האלה לא עשו דבר רע לאיש.

גיל גן-מור: דבר שני, שקשור לשהייה שלהם בישראל, זה שאין שום פורום, נכון להיום, בארץ שמוכן לדון במעמד שלהם בישראל, או על איזשהו מעמד זמני עד שימצאו להם מדינה שתקלוט אותם.

גילה גמליאל: הבעיה הזאת היא יותר מקיפה, זו גם בעיה לאומית ביטחונית.

נתנאל סער: השר פורז התייחס לנושא ההומואים הפלסטיניים, הא למד על כך מסרט צרפתי שנקרא "לצאת מן הארון".

נתנאל סער: לקבוע מדיניות לפי סרט צרפתי עם ג'ראר דפרדייה, נראה לי מוזר.

נתנאל סער: הטענה שעכשיו רבבות פלסטיניים יבואו לארץ היא - - הוא אמר שיבדוק את זה.

רשף חן: אם הוא אמר שיבדוק את הנושא, אני מניח שיעשה את זה בקרוב.

גיל גן-מור: אם לסכם בצורה אופטימית, לאחרונה היה בחור – אני לא יודע מה הנטיה המינית שלו – שעונה בשטחים.

גיל גן-מור: הוא הגיע לירושלים וזוג ירושלמי הסכים לארח אותו בביתו, ונתנו לו אשרה.

גיל גן-מור: אני חושב שזה יכול להיות מודל מצוין לטפל גם במקרים של הומואים, שנמצאים בישראל.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: חה"כ רשף חן צריך לצאת.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לך, היחיד בין חברי הכנסת שהיה פה במהלך כל הישיבה והקשיב לכל הדוברים, אחרי שהוא דיבר.

גילה גמליאל: יישר כוח.

סער נתנאל: הזכירו פה את המועמדים לרשויות המקומיות.

סער נתנאל: שכחו מועמד נוסף מטעם מרצ בבאר-שבע, זה ניר להב.

יאיר אמיר: כבר באפריל 2002, באסיפה הראשונה של המועצה קראנו לכל חברי הקהילה אל"ף, להתפקד לכמה שיותר מפלגות, בי"ת, לרוץ לכמה שיותר תפקידים.

יאיר אמיר: אני שמח לשמוע שגם בבאר-שבע יש לנו עכשיו מועמד, כל הכבוד לסער שמתחיל עכשיו את המשימה, ותודה למיכל שמסיימת עכשיו את הקדנציה.

יאיר אמיר: יש הרבה עבודה.

יאיר אמיר: אנחנו מקווים שכמה שיותר מפלגות יהיו מעורבות בבחירות לכנסת.

יאיר אמיר: היו 4 מפלגות שפנו לקהילה, זה בהחלט מכובד, ואנחנו מקווים שמישהו יצליח גם בליכוד להרים את הכפפה, ושישה גם שם איזשהו פורום.

יאיר אמיר: בדו"ח השנתי האחרון שלנו הקדשנו את פרק ההוקרה לוועדה לקידום מעמד האישה, לכבוד מלאות 10 שנים לפעילות הוועדה.

יאיר אמיר: הוועדה הזו מאוד חשובה לקהילה, אנחנו רואים בה הזאת אבן דרך בפעילות שלנו.

יאיר אמיר: יש המון דברים שאנחנו זקוקים בהם לעזרת הוועדה, יש כבר נושא על הפרק.

יאיר אמיר: אני גם רוצה להודות לגברת דנה גורדון , מנהלת הוועדה, שעוזרת לנו רבות, ועזרה לנו גם באיסוף החומר לכתוב את הפרק.

יאיר אמיר: חזרתי אתמול מטורונטו, הייתה שם פעילות בעיר לנישואים של הומואים ולסביות.

יאיר אמיר: ביום חמישי האחרון עבר בבית המשפט חוק - אחר כך זה לא נפל בעירייה - ומיום חמישי האחרון, בכל מחוז ויקטוריה – רבע מקנדה – קיים אישור לנישואים של הומואים ולסביות, וזה האזור הכי גדול בצפון אמריקה שזה קיים.

יאיר אמיר: השתתפתי גם באחת החתונות של זוג יהודים שהתחתנו בטורונטו, היה מרגש, מי ייתן ונגיע גם אנחנו לשם.

גילה גמליאל: תודה.

גילה גמליאל: הגברת חווה ברנע, בבקשה.

חווה ברנע: שלום לכולם.

חווה ברנע: אני מסיימת בימים אלה את תפקידי במשרד החינוך.

חווה ברנע: הייתי 11 שנים אחראית על התחום של חינך מיני, מיניות, זוגיות ומשפחה.

חווה ברנע: בהקשר הזה לוויתי את הוועדה הזאת בכנסת 11 שנים.

חווה ברנע: היום הכל יותר נורמלי ושקט, לעומת השנים הראשונות, אבל זה לא שאין עבודה.

חווה ברנע: הנושא של המיניות הוא נייר הלקמוס של החברה, כי כל הדברים היפים וגם כל הדברים הלא יפים קשורים במיניות, לא רק אהבה וחום אלא גם המון דעות קדומות, סטריאוטיפים ורגשות קשים.

חווה ברנע: אם המיניות היא נייר לקמוס, הומוסקסואליות, זה הנייר של הנייר לקמוס, זה מעורר כל כך הרבה רגשות אצל בני האדם.

חווה ברנע: הפן הזה של החינוך מאוד חשוב.

חווה ברנע: עשינו דרך ארוכה, אבל לא מספיקה.

חווה ברנע: יש היום הרבה יותר ימי עיון בנושא לאנשי החינוך, היום הנושא הזה מדובר בבתי הספר, בזכות העבודה שעשינו.

חווה ברנע: יש יותר בני נוער שלא מתביישים לומר: "אני הומו, אני לסבית".

חווה ברנע: אתם יודעים שזה לא קל, ושאנחנו נמצאים בתהליך.

חווה ברנע: אני מעבירה את הלפיד הלאה, לבא אחריי בתפקיד, ויודעת שהנושא הזה לא ידעך.

חווה ברנע: אני חושבת שנושא הרשויות המקומיות מתחבר לעניין.

חווה ברנע: במשרד החינוך נותנים היום הרבה מאוד אוטונומיה לרשויות, למחוזות.

חווה ברנע: ברשויות המקומיות קיימות גם מחלקות חינוך, חשוב להידבר אתן, ולפעול דרכן.

חווה ברנע: אנחנו מדברים על שוויון, כבוד וכל ערכי הדמוקרטיה, מילים מאוד יפות, אבל המבחן שלהן הוא ביחס אל הפרט, אל ילד או מבוגר או לא משנה.

חווה ברנע: אם עדיין יש אפליה – ויש – עדיין יש לנו על מה לעבוד.

חווה ברנע: בהצלחה.

אבי אדלר: אני נציג של הסטודנטים באוניברסיטה בירושלים.

אבי אדלר: אם נסכם את הגישות שראינו בערים השונות, מקרית שמונה ועד רון חולדאי – שזכה להיות ראש משלה בדיון הזה – אם באוניברסיטה מפתחים את דור ההנהגה הבא של ראשי הרשויות המקומיות, אני יכול לדבר על אופטימיות, כל התאים שפנינו אליהם להשתתף במצעד הגאווה, נענו, אם זה מהליכוד, ממרצ, לא היה אף תא שדחה את הרעיון להשתתף במצעד.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכולם.

גילה גמליאל: אנחנו יוצאים מפה בקריאה חד-משמעית לכל ראשי המועצות המקומיות והעיריות, לדאוג לשוויון זכויות מלא, לטפל בכל חתכי האוכלוסייה, ודאי וודאי בקהילה.

גילה גמליאל: אני מקווה שדברים ששמענו כאן היום לא יחזרו על עצמם בישיבה שנקיים בשנה הבאה.

גילה גמליאל: תמיד צריך להיות אופטימיים, כי אם תסתכלו 10 שנים אחורה תראו שאין מה להשוות, ואני מאמינה שגם עוד 10 שנים קדימה, ואני מקווה שעוד פחות מזה, אולי לא תבקשו שנתכנס כאן.

גילה גמליאל: תודה רבה, הישיבה נעולה.