הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 19, 2003-06-09 10:30

גילה גמליאל: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.

גילה גמליאל: התכנסנו כאן היום על מנת לעודד נשים להתמודד בבחירות המוניציפליות.

גילה גמליאל: בפוטנציאל היו לנו מעל 3,000 נשים, אני מקווה שזה רק מדגם מייצג, מי שהגיעו לכאן.

גילה גמליאל: אני רוצה להתנצל על כך שאנחנו מתחילים מאוחר, אבל היו בעיות באבטחה בכניסה.

גילה גמליאל: בראשית דבריי אני רוצה לברך את גברת מיכל יודין, יו"ר "כן" – כוח נשים.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך אותך על כך שבזכות הפעילות המבורכת שלך נהנה כאן היום מהרצאות של הגברת נעמי בן-צור, יועצת תקשורת מומחית בנושא הופעה בפני קהל ובפני כלי התקשורת.

גילה גמליאל: כל ההרצאות כאן הן חינם, הם באו לכאן על מנת לתת כלים לנשים שנמצאות בהתמודדות במוניציפלי.

גילה גמליאל: הגברת אתי אשד, יועצת תקשורת בפוליטיקה ומשפט, ומר אריאל הלוי, יועץ לשיטת ה- debate, שכל מי שמגיעה למצב של התמודדויות צריכה גם למצוא את עצמה בנושא של פנלים, ובכל נושא ה-debate.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם מראש על התרומה שלכם לנושא.

גילה גמליאל: בקרוב יש בחירות לרשויות המוניציפליות.

גילה גמליאל: הן תתקיימנה במועדן, ב-28 באוקטובר.

גילה גמליאל: אני רואה מספר נשים שאני מכירה, יש לנו 5 נשים ראשי עיריות ורשויות מקומיות, לצערי אני לא רואה שהן כאן אתנו, וחבל מאוד, הייתי שמחה לתת להן לברך.

גילה גמליאל: אני חושבת שזה מאוד חשוב שתבואנה ותשכנענה את הנשים להתמודד לראש הרשות ולא רק להשתלב במועצות.

גילה גמליאל: יש לנו 24 סגניות ראשי ערים ומועצות אזוריות, ראיתי כאן כמה מהן.

גילה גמליאל: כולכם קבלתם את מסמך הרקע לדיון, מהמרכז למחקר ומידע של הכנסת.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את רחל, יפעת ודותן שעשו עבודה טובה והציגו את נתוני המחקר בנושא.

גילה גמליאל: יש שיפור קל במצב, אבל עדיין הדרך רחוקה להגיע לשילובן של הנשים במוניציפלי.

גילה גמליאל: לצערי, דווקא בגדרה אין אפילו חברת מועצה אחת.

גילה גמליאל: בנקודה הזאת זו נקודת עניות בשבילנו.

גילה גמליאל: אי רוצה לפנות לכל הנשים לקחת חלק להתמודד, לעודד נשים ולדאוג שיהיה ייצוג הולם.

גילה גמליאל: חובה לקחת חלק בבחירות האלה.

גילה גמליאל: המצב של העיריות קשה, ואני אומרת שאין פלא, אם אין ייצוג לנשים בצורה ברורה, שתינתן האפשרות להשפיע מתך העיריות לא פלא שהגירעונות, איכות הסביבה, ואיך שהמצב שם נראה ברוב המקומות, מעורר דאגה.

גילה גמליאל: זה תלוי בנו, זה תלוי בכן, במי שהגיעה לכאן היום, ולערי גם במי שלא הגיעה לכאן היום, בהתמודדויות האלה.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, שהגיעה לכאן, ותצטרפנה אלינו חברות הכנסת אתי לבני ומרינה סולודקין עוד מעט.

גילה גמליאל: חה"כ פולישוק-בלוך היא יו"ר הוועדה למדע וטכנולוגיה, את מוזמנת לשאת דברים, ואחר כך הגברת מיכל יודין.

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב לכולן, אני שמחה לראות אתכן פה.

מל פולישוק-בלוך: חלק גדול אני מכירה מהרבה שנים של פעילות בתחום הזה של קידום נשים בפוליטיקה, וקידום נשים בכלל.

מל פולישוק-בלוך: כמי שישבה הרבה פעמים באולם, וראתה את חברי הכנסת באים לשניה והולכים, וזה תמיד מרגיז, אני רוצה להגיד לכם שאני שלושת רבעי שעה יושבת על קוצים בוועדת הכלכלה, כי יש שם נושא שנורא חשוב לי להתבטא בו, ולהוביל משהו שאני מאמינה בו, ולא לתת את הזירה רק לכאלה שחושבים הפוך ממני.

מל פולישוק-בלוך: אני נלחמת עם עצמי לבוא הנה ולהישאר שם.

מל פולישוק-בלוך: בסוף עזבתי שם, וזה גם לא טוב.

מל פולישוק-בלוך: זה רק שתבינו שלא מזלזלים, חלילה.

מל פולישוק-בלוך: לגופם של דברים, אני מאוד מאמינה בדרך הזאת, שאנחנו צריכות לעבוד יחד כדי לקדם אחת את השניה, ספציפית בנושא של פוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: אני כבר שנים אומרת – 20 שנה, מאז שהתחלתי את הפעילות שלי בפוליטיקה ובשינוי – שזה המקום בו אנחנו צריכות לפעול, כי שם מקבלים את ההחלטות, ושם מקור בכוח.

מל פולישוק-בלוך: גם בעסקים זה לא רע, אבל בפוליטיקה זה משפיע על החיים שלנו בכל תחום ותחום.

מל פולישוק-בלוך: החל מאיזה אויר אנחנו נושמים, איזה אוכל אנחנו אוכלים, ואיזה עתיד יהיה במדינה לכולנו, ולילדים שלנו.

מל פולישוק-בלוך: זה לא דברים של תיאוריה, אלה דברים מעשיים מאוד.

מל פולישוק-בלוך: בפעילות הכנסת אני רואה כמה זה מעשי, וכמה ההחלטות שלנו – טובות או פחות טובות – משפיעות על כל מהלך חיינו.

מל פולישוק-בלוך: אני קוראת לכולכן – אני מניחה שכל מי שבאה מלכתחילה מעונינת להיות מעורבת – קחו עוד חברות שלכן במקום היישוב שלכן או כאלה שאתם מכירות ממקומות אחרים, תעודדו אותן, תמכו בהן, שקודם כל יעמידו את המועמדות שלהן, זה השלב בראשון.

מל פולישוק-בלוך: יותר ויותר נשים צריכות להעמיד את המועמדות, ואנחנו צריכות לדאוג שזה יקרה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נעשה מעצמו.

מל פולישוק-בלוך: דבר שני, אנחנו חייבות לתמוך אחת בשניה, גם במהלך ההתמודדות וגם בפועל – וזה אולי הכי חשוב – כששמים את הפתק.

מל פולישוק-בלוך: כולם טובים, גם הבנים וגם הבנות, אבל אנחנו צריכות להפסיק לחפש בציציות דווקא של הנשים שמתמודדות.

מל פולישוק-בלוך: תמיד מחפשים כמה הן לא טובות, כמה הן לא מתאימות, על הגברים לא כל כך בודקים.

מל פולישוק-בלוך: אם תעשו את ההשוואה תראו שיש הרבה יותר נשים ראויות ומתאימות.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שנתמוך אחת בשניה, נצביע אחת לשניה, וכל אחת במפלגתה - כי יש ממפלגות שונות - תעודד את הנשים שבמפלגה שלה.

מל פולישוק-בלוך: אל תשכחו להצביע בעד נשים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה הדבר החשוב ביותר, כי אם אנחנו נעשה את העבודה, אל"ף נוכל לבוא בטענות לאלה שלא עושים את זה מהמין השני, ובי"ת אנחנו גם נצליח.

מל פולישוק-בלוך: תמיד צריך לזכור שאנחנו הרוב, אל תשכחו את זה, ושיהיה בהצלחה.

גילה גמליאל: תודה רבה.

גילה גמליאל: אני רוצה לשתף אתכן בהצעת חוק שאני מגישה בימים האלה, בנושא של עידוד נשים במוניציפלי.

גילה גמליאל: במתן עידוד, לצערנו כספי, למי מהמפלגות שיהיה להן ייצוג של נשים, כפי שאנחנו רוצים לקדם את זה גם בכנסת להתמודדיות הארציות.

גילה גמליאל: לצערי, זה לא יקבל ביטוי בבחירות האלה, אבל זה יקבל ביטוי בבחירות הבאות.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את מיכל יודין, יו"ר כוח נשים, ושוב להודות לך מכל הלב על כל העבודה הקשה שלקחת בה חלק.

גילה גמליאל: יישר כוח.

מיכל יודין: תודה רבה.

מיכל יודין: תיקון קטן: אני סגנית היו"ר.

מיכל יודין: חה"כ גמליאל, יש לך וועדה, להערכתנו, חשובה ביותר בכנסת, ויש עוד הרבה מה לעשות אז קודם כל איחולים ובהצלחה.

מיכל יודין: אני רוצה לברך את כל הבאות והבאים מהארגונים השונים: ויצ"ו, שדולת הנשים, הגברת רינה ברטל, הגברת עפרה גולן, אמונה.

מיכל יודין: בהזדמנות זאת אני רוצה לברך את מינה על בחירתה למועצת העיר ירושלים.

מיכל יודין: ברכות לכן, כולכם נשים מתמודדות וגם פעילות, ואם לא פעילות אז פעילות בעתיד.

מיכל יודין: אני רוצה להתייחס לבית הזה.

מיכל יודין: אנחנו מוגדרים כמדינה דמוקרטית, אבל אני רואה את מדינת ישראל דמוקרטית בעירבון מוגבל, מאחר הבית הזה לא מיוצג על ידי 50% בצורה הולמת בבית המחוקקים, בממשלת ישראל, וכמובן ברשויות המקומיות.

מיכל יודין: מכאן אני שולחת פניה לראש הממשלה ולשרי ממשלת ישראל ולכל חברות וחברי הכנסת, לעשות את כל מה שניתן לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, כדי לדאוג לכך שנשים תהיינה גם בראש הרשימות, גם במקומות ריאליים.

מיכל יודין: כמו שאמרה חה"כ גמליאל, אין ספק שהתרומה הגדולה שנשים תבאנה במערכת הבחירות המוניציפליות, תשננה סדרי עדיפויות, תקצינה משאבים לנושאים שחשובים לכל התושבים, יבואו לידי ביטוי בצורה הרבה יותר משמעותית.

מיכל יודין: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לבחירות שהיו בחיפה, ירושלים ובאור עקיבא.

מיכל יודין: מפה הקריאה שלנו אל הרוב הדומם במדינת ישראל.

מיכל יודין: לצערנו - במיוחד זה בא לידי ביטוי בירושלים - אנחנו טובים בלשבת בבית לקטר לבקר, וכשבא היום האחד והיחיד שיש לנו- אחת ל-5 שנים – גם זכות וגם חובה ללכת לבחור, נשארו תושבי ירושלים בבית ולא הבינו ולא בחרו בנציגים שרצו שייצגו אותם.

מיכל יודין: אין לי שום מילה של ביקורת, התרשמתי מאורי פוליאנסקי באופן יוצא מן הכלל, ואין לי ספק שהוא ייצג את כלל הציבור, ויעשה הכל לסטטוס קוו, סבלנו לסובלנות.

מיכל יודין: אבל אנחנו חייבות להבין, וכאן התפקיד העיקרי של כולנו, לפעול, לעבוד, לחרוש ולהשפיע על הציבור ללכת לבחור ביום הבחירות.

מיכל יודין: בבחירות הקודמות, כשנשים נרתמו בהרצליה, ועשו עבודת שטח אדירה בחוגי בית, בהסברה, 67% בחרו בגברת יעל גרמן לראשות העיר הרצליה.

מיכל יודין: אין כמו עבודת שטח, ואין קיצורי דרך.

מיכל יודין: זו עבודה סיזיפית, נמצאות פה נשים מיישובים קטנים וגדולים, והעבודה אולי קצת אחרת, אבל אין קיצורי דרך.

מיכל יודין: ניר ברקת השקיע הון עתק בפרסום, מיליונים, אבל זה לא השפיע על תושבי ירושלים ללכת לבחור.

מיכל יודין: לא תמיד הכספים הגדולים, הפרסום, הם אלו שיעשו את העבודה.

מיכל יודין: לכן אני היום פונה לכל אחת מכן, מכל יישוב ועיר - בעמותת כ"ן אנחנו מקיימות ישיבה השבוע - אני מקווה לשיתוף פעולה מארגוני הנשים לקראת הבחירות לרשויות המקומיות.

מיכל יודין: הרשות למעמד האישה במשרד ראש הממשלה ומרכז השלטון המקומי, אנחנו מקיימות ישיבה לצאת לדרך בצורה משותפת, כשהמאמצים יהיו משותפים לכל אחד מהארגונים.

מיכל יודין: אני רוצה לסיים, כמו שחה"כ פולישוק-בלוך אמרה, בואו נפרגן ונתמוך אחת בשניה בואו נעזור באשר האישה מתמודדת, מבלי ביקורת ובדיקה בציציות האם היא לבושה כך או מה המסר.

מיכל יודין: כשאישה מחליטה להתמודד, בעינינו היא כבר ראויה, כי אישה לעומת גבר עושה את כל המחשבות תחילה.

מיכל יודין: יש בית, ויש משפחה, ויש עבודה ויש עוד אלף ואחת מטלות לפני שהיא מחליטה להתמודד.

מיכל יודין: כך שבעינינו הגישה היא מראש שהאישה ראויה.

מיכל יודין: לכל מי שמתמודדת כאן היום, הרבה איחולי בהצלחה.

מיכל יודין: לכל האחרות, שנמצאות איתן לעזור להן, אנחנו כאן ונעשה ככל שביכולתנו לעזור, גם בפרסום, גם בייעוץ.

מיכל יודין: אני מקווה שבמאמץ משותף של הרשות והארגונים נהווה כוח אלקטורלי, שהפעם, ב-29 באוקטובר, יהיו לנו יותר נשים בראשות ערים, במועצות האזוריות והמקומיות ובמועצות העירוניות.

מיכל יודין: אני מודה לכן, הרבה הצלחה, ואני מקווה חה"כ גמליאל, שהשיתוף הזה מהיום והלאה יהיה שיתוף רצוף, בכל הנוגע בהעברת מסרים לראש הממשלה, לשרים ולחברי הכנסת.

גילה גמליאל: תודה רבה לגברת מיכל יודין.

גילה גמליאל: מתוך עבודת המחקר שקיבלתן, אני רוצה להתעכב לגבי הבחירות האחרונות שהיו בירושלים, חיפה ואור עקיבא, על מנת להציג את הנתונים.

גילה גמליאל: בירושלים התמודדו 54 נשים מתוך 291 מתמודדים, כלומר 19% נשים.

גילה גמליאל: מתוכן 31 בעשיריות הראשונות של הרשימות השונות.

גילה גמליאל: במידה ולא יהיו שינויים, בירושלים תכהנה 5 חברות מועצה מתוך 31 חברים.

גילה גמליאל: מדובר על כ-16%.

גילה גמליאל: בסוף זה רק 4?

גילה גמליאל: אז לצערנו זה פחות.

גילה גמליאל: בחיפה התמודדו 94 נשים מתוך 360 מתמודדים, כלומר כ-26%.

גילה גמליאל: מתוכן 46 בעשיריות הראשונות של הרשימות השונות.

גילה גמליאל: במידה ולא יהיו שינויים שם- תכהנה 6 חברות מועצה מתוך 31 חברי מועצה, כלומר כ-19%.

גילה גמליאל: באור עקיבא התמודדו 27 נשים מתוך 127 מתמודדים, כלומר כ-21%, מתוכן 18 בעשיריות הראשונות של הרשימות השונות, אבל לצערנו באור עקיבא לא תכהנה נשים במועצה.

גילה גמליאל: מה שאומר, שאם לא נתעורר, ואם לא נעבוד קשה המצב ימשיך להיות לא טוב, למרות שזה כביכול מציג תמונה הרבה יותר טובה מהעבר, עדיין המצב הוא באמת לא טוב.

גילה גמליאל: אני קוראת לכל החברות לשנס מותניים בעניין הזה.

גילה גמליאל: מה שאנחנו יכולים לנסות לתת כאן זה את הכלים שצריכים היום בכל רשות מקומית ובכל עירייה, בעזרת החוק שעבר לגבי יועצות לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות, על מנת לעודד נשים דרך היועצות.

גילה גמליאל: אנחנו מודעות למצב בו אין תגמול כספי ליועצות, ולעיתים קרובות מתמודדים עם בעיה שאין תקציב ליועצות על מנת שיהיה תוכן לתפקיד שלהן.

גילה גמליאל: זה כבר יהיה נושא בפני עצמו שנדון בו כאן, בישיבה של הוועדה.

גילה גמליאל: הגברת בת שבע שטראוכלר עוזרת במלוא הכוח, והרבה תודה.

גילה גמליאל: תתכנס ישיבה פה באודיטוריום, ביום שני ב-16 ביוני בשעה 11:00.

גילה גמליאל: אני אשמח לראות כאן את כולן, ואם תהיינה הצעות פרודוקטיביות בנושא הזה, אנחנו נשמח לשמוע.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את חברת הכנסת מרינה סולודקין שהצטרפה אלינו, וחברת הכנסת אתי לבני.

גילה גמליאל: חברת הכנסת אתי לבני צריכה ללכת, אשמח שהיא תברך מילים, ואחר כך נתחיל עם הגברת נעמי בן-צור, יועצת תקשורת.

אתי לבני: בוקר טוב לכולן, תודה שבאתן.

אתי לבני: אני רואה בכל זאת מספרים גדולים לנשות שינוי.

אתי לבני: זה לא מקרה כי בשינוי אנחנו מנסים לשים את הדגש, לא תמיד בהצלחה כמו שרצינו, על ייצוג נשים.

אתי לבני: גם בכנסת הייצוג שלנו הוא משמעותי.

אתי לבני: תמיד שאלו אותי מה הייצוג של נשות שינוי בכנסת.

אתי לבני: אמרתי שאם היו נכנסות 17, אז מקומות 16 ו-17 גם הן נשים, אז היינו מגיעות ל-30%.

אתי לבני: אנחנו מאוד שמות את הדגש, במסגרת פורום הנשים של שינוי, על ריצה לבחירות המוניציפליות.

אתי לבני: בערב החג, ביום חמישי, עשו לי יום הולדת, והזמינו חברות שלי.

אתי לבני: מתוך ה-20 בנות שבאו היו 15 מתמודדות.

אתי לבני: זה אומר, שעם קצת לחץ והתלהבות, והפיכת הנושא לדבר שהוא ראוי, אפשר לשכנע נשים להתמודד, ואחר כך לעזור להן להיבחר.

אתי לבני: אני מבינה שאת שלב ההתמודדות כבר עברתן, עכשיו צריך לעזור לכן להיבחר.

אתי לבני: אנחנו נמצאות בכנסת על מנת לעזור לכן להיבחר בכל צורה.

אתי לבני: גם במפלגות אנחנו נעזור לכן להיבחר, לפחות בשינוי, נפעיל לחץ על ראשי המפלגה על אנשים שיקבעו כדי שנשים תהיינה ברשימות.

אתי לבני: פניתי לכל ראשי הסניפים שלנו.

אתי לבני: אני מספרת על שינוי כדוגמה, אני לא יודעת מי נמצאת כאן מארגונים אחרים.

אתי לבני: צריך להפעיל כוח ולחץ ואנרגיה והתלהבות, והדברים האלה יקרו.

אתי לבני: אני שמחה לראות פה את שתי בנותיו של הרב עובדיה יוסף, שהכירו לי אותן הבוקר, שאמנם עכשיו לא מתמודדות, אבל תתמודדנה בפעם הבאה, כי אולי הדברים ישתנו.

אתי לבני: אני לא רואה נציגות מהמגזר הערבי, שגם שם די בעייתי להתמודד.

אתי לבני: יש כאן?

אתי לבני: אז ברכותינו, ואנחנו נעזור לכן.

אתי לבני: אני נמצאת גם בקשר עם נציגות ערביות בכפרים ערביים, בקלנסווה בפרדיס, אנחנו ניתן להם עזרה.

אתי לבני: נורא חשוב שנשים תתמודדנה, תצלחנה, ותהיינה במועצות ערים.

אתי לבני: תודה ובהצלחה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחה"כ לבני.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את הגברת נעמי בן-צור.

גילה גמליאל: אני רוצה רק לציין שב-22 בחודש שדולת נשים מקימת מפגש עם היועצת המשפטית של משרד הפנים לנושא של התמודדות בבחירות.

גילה גמליאל: אני מזמינה את כולן לבוא לכנס.

נעמי בן-צור: שלום לכולכן.

נעמי בן-צור: אני יועצת לתקשורת, השתלמתי בנושא תקשורת בארצות הברית, בתקשורת בין-אישית ב-American University בוושינגטון, ובתקשורת המונים באוניברסיטת UCLA  בקליפורניה.

נעמי בן-צור: עשיתי השתלמות מעשית בחברת לתקשורת פוליטית ועסקית שנקראת קומיוני-ספון.

נעמי בן-צור: חברתי שני ספרים בנושא תקשורת, אחד נקרא עניין של תדמית, הוא עוסק במסרים הבלתי מילוליים, השני נקרא להופיע טוב לפני קהל וכלי תקשורת, ויש שם פרק מיוחד על תקשורת פוליטית.

נעמי בן-צור: אני מנהלת "מדיה".

נעמי בן-צור: המכון להכשרה תקשורתית, שהוא נותן ייעוץ והדרכה לפוליטיקאים, אנשים עסקים, אישי ציבור, בכל הנושא של איך  להופיע באופן אפקטיבי בפני קהל וכלי תקשורת.

נעמי בן-צור: כמה מילים על מה זה מסר אפקטיבי, כי זה הבסיס.

נעמי בן-צור: מסר אפקטיבי אומר שהמסר שיוצא ממני מגיע ליעד שלו, והיעד שלו הוא תמיד אדם אחד כפול כמה שיש.

נעמי בן-צור: אתן כאן קבוצה, קולקטיב, אני מעבירה מסר לקולקטיב, אבל הקליטה של המסר היא תמיד ברמה אינדיבידואלית, כל אחת מהמקום שלה.

נעמי בן-צור: המטרה שלי היא להעיר מסר שיגיע ברמה האינדיבידואלית לכל אחת מכן, בצורה הכי קרובה למה שתכננתי להגיד ולמה שאני אומרת בפועל, כשאני יודעת  - וזו הבעיה – שהיות וזה לא טקסט כתוב, אלא מסר שעובר בעל פה, תמיד יהיה בדרך איזשהו איבוד, שיבוש, עיוות.

נעמי בן-צור: המסר שעובר בעל פה לא יכול לעבור אף פעם באופן מלא בטוהרתו.

נעמי בן-צור: המטרה שלנו היא באמצעות מיומנויות להגיע למכסימום במעבר הזה, שאנשים בצד השני יקלטו את המכסימום ממה שאני מעבירה, ובצורה שהייתי רוצה שהדברים ייקלטו.

נעמי בן-צור: כאשר מדברים על אדם שעומד בפנינו ומעביר מסר, אנחנו מדברים על שני ערוצי תקשורת.

נעמי בן-צור: אחד, זה ערוץ המילולי, והשני זה ערוץ בלתי מילולי.

נעמי בן-צור: לפני כמה שבועות הופיע בידיעות אחרונות מאמר על איכויות הפוליטיקאי החדש, ושם ציטטו ד"ר לתקשורת, יהודית גלילי, והיא דברה על שתי איכויות של הפוליטיקאי החדש.

נעמי בן-צור: אחד, זה אריזת המסרים בצורה אטרקטיבית, והשני מה שנקרא "עובר מסך".

נעמי בן-צור: אם אנחנו חושבים על שתי ההגדרות האלה, זה למעשה שני הערוצים.

נעמי בן-צור: הערוץ של אריזת המסרים בצורה אטרקטיבית זה המסר המילולי, שאני צריכה להכין אותו, לתכנן אותו ולהעביר אותו.

נעמי בן-צור: עובר מסך – זה המכלול שדל המסרים הלא מילוליים.

נעמי בן-צור: אם אין התאמה בין המסר המילולי ובין המסרים הנלווים שאני מעבירה בו זמנית, המסר המילולי יוצא ניזוק.

נעמי בן-צור: הוא יכול ברמה נמוכה של אי-התאמה קצת להשתבש, קצת להתעוות, אבל הסך הכל יעבור, ברמה יותר גבוהה של אי-התאמה יכול להיות מצב של עד כדי היפוך המסר.

נעמי בן-צור: לא יעזור שנגיד אחר כך: אמרתי את הדברים, אולי אפילו הם מוקלטים.

נעמי בן-צור: מה שהעברתי יכול היה להיקלט ממש הפוך, ב-180 מעלות.

נעמי בן-צור: בואו נתרכז בקשר הזה בין התקשורת המילולית והתקשורת הבלתי מילולית.

נעמי בן-צור: יש כאן שקף עם פאי ויש בו פרופורציות, ואנחנו רואים שבתקשורת הבלתי מילולית, מבחינת הכמות, אנחנו מדברים על יותר משני שליש ביחס לתקשורת המילולית.

נעמי בן-צור: אנחנו רואים כאן מה כוללת התקשורת הלא-מילולית, ממה היא מורכבת, גם אלמנטים ויזואליים כמו מבנה גוף, לבוש צבע, שפת גוף, וגם אלמנט כמו איכות קול ודיבור, כי אנחנו מפרידים כאן בין מה אומרים ובין איך מדברים, כלומר כל הצד האודיאלי.הקול צלול או עמום, יש היגוי מסוים כזה או אחר, אינטונציה כן מגוונת, לא מגוונת, גיווני ווליום וכולי.

נעמי בן-צור: כשאנחנו מדברים על פוליטיקאים ופוליטיקאיות, אנחנו מדברים הרבה על מצבי מבחן רושם ראשון.

נעמי בן-צור: כלומר אני, הפוליטיקאית, הולכת לכל מיני קבוצות, אף פעם לא ראיתי אותם הם לא ראו אותי, אני צריכה את הקונטקט הראשון.

נעמי בן-צור: מבחן הרושם הראשון נקרא בית דין שדה, מפני שכולנו חוטאים בהכללות מאוד מהירות, ופסק דין מאוד מהר.

נעמי בן-צור: במבחן רושם ראשון מסתבר שהכמות הגבוהה והמשקל הגדול שיש למסרים הלא-מילוליים הוא גבוה במיוחד.

נעמי בן-צור: היה אנתרופולוג שקראו לו מחרביאן בארצות הברית, הוא היה ארמני אמריקני, והוא נתן אפילו את המינון.

נעמי בן-צור: הוא דיבר על מה נכלל בתוך ההתרשמות שלנו במבחן רושם ראשון: 38% קול, 58% מראה, ו-7% מסרים מילוליים.

נעמי בן-צור: אם תחשבו על ראיון לקבלת עבודה, בליינד דייט, כמה המסרים הלא-מילוליים כבר קובעים את העמדה שלנו ואת הגישה הראשונית.

נעמי בן-צור: בואו ניקח עכשיו את המצב הבסיסי ביותר של תקשורת, של אני ואחר.

נעמי בן-צור: כשאנחנו מדברים על מעגל התקשורת בין אני ובין אחר, אנחנו מדברים על מעגל שיכול להיות מעגל חיובי ויכול להיות מעגל שלילי.

נעמי בן-צור: אני מעבירה את המסר הראשון לאחר, האחר5 מקבל את המסר שלי, והמסר עובר de-coding, נקודת פענוח שלו.

נעמי בן-צור: על סמך הפענוח, ולא רק על סמך המסר שלי, הוא יעביר לי את ההיזון החוזר.

נעמי בן-צור: ההיזון החוזר שאני מקבלת עובר דרך ה-de-coding שלי.

נעמי בן-צור: על סמך הפענוח שלי, אני מעבירה לו את המסר הנוסף, ואני אקבל אחר כך גם את ההיזון החוזר.

נעמי בן-צור: נקודות הפענוח האלה, הן אלה שקובעות שתי תוצאות אפשריות.

נעמי בן-צור: אחת, זה אם יש התאמה בין הערוץ המילולי והערוץ הלא-מילולי - ואלה שני הדברים שעוברים בנקודות הפענוח - מעגל התקשורת יהיה חיובי.

נעמי בן-צור: השני, אם אין התאמה, אם כל אחד מושך לכיוון אחר, יהיה מה שנקרא מעגל תקשורת שלילי או מה שאנחנו קוראים "קצר בתקשורת".

נעמי בן-צור: אז יכולים לבוא משפטים כמו: למה לא הבינו אותי הרי אמרתי את המסרים האלה, למה נוצר פיצוץ כזה, בכלל לא רציתי.

נעמי בן-צור: במקרים כאלה, אם יש לנו טייפ והוא מקליט את המילים, יכול להיות שנראה שהמלים והמשפטים היו בסדר גמור.

נעמי בן-צור: אז מה קרה כאן?

נעמי בן-צור: אי ההתאמה, או אי-הלקיחה בחשבון של למשל ווליום.

נעמי בן-צור: במה עובר ווליום?

נעמי בן-צור: בקול, אבל בעוד כיוונים.

נעמי בן-צור: הוא עובר בשפת גוף כזאת או אחרת, הוא עובר בתנועות ידים, הוא עובר בהבעות פנים, הוא עובר בקשר עין – אולי רציף מידיי – וזה כבר משנה לגמרי את הגישה שלנו אל הערוץ המילולי.

נעמי בן-צור: כלומר, התנאי להעברת מסר אפקטיבי זה קודם כל התאמה מלאה בין שני הערוצים של המסרים, המילולי והבלתי מילולי, כשמדברים על הכשרה להופעה לפני קהל וכלי תקשורת, זה למעשה הבסיס.

נעמי בן-צור: בואו נראה עכשיו מה עומד על סדר היום של פוליטיקאית, מתמודדת, ונבדוק את זה מהקל אל הכבד.

נעמי בן-צור: בשדה הפוליטי יש למתמודדת משימות משני סוגים.

נעמי בן-צור: אחד, הופעה לפני קהל, ויש לנו מהקל אל הכבד: קהל מצומצם – אולי זה יותר קל, קהל גדול – אולי זה יותר קשה, ואחר כך יש לנו את כלי התקשורת.

נעמי בן-צור: גם זה הולך מהקל אל הכבד.

נעמי בן-צור: העיתונות – זה יכול להיות ראיון  עיתונאי, מסיבת עיתונאים, ראיון רדיו, והכי קשה והכי מסובך זו ההופעה בטלוויזיה.

נעמי בן-צור: מה שקובע את רמות הקושי האלה, כלומר מה יותר קל, ומה פחות קל – שני פרמטרים.

נעמי בן-צור: אחד, מידת הוודאות, כלומר אני יודעת מה הולך להיות.

נעמי בן-צור: כשאני מופיעה לפני קהל - עוד מעט נראה מה צריכים לעשות כדי להגיע לרמת ודאות מכסימלית – אני יודעת מה הולך להיות.

נעמי בן-צור: גם משך הזמן שלי, אני יודעת שיש לי 20 דקות, חצי שעה.

נעמי בן-צור: גם אם זה לא הולך כל כך טוב, יש לי אפשרות לשפר את הדברים.

נעמי בן-צור: יש לי את הקהל מול העיניים, אני יכולה לקלוט אותו, אני יכולה לעשות שיפורים תוך כדי, אם אני קולטת גלים לא חיוביים מצד הקהל.

נעמי בן-צור: אנחנו עוברים לקיצוניות השניה, כי באמצע זה נופל בין שני הכיוונים.

נעמי בן-צור: אנחנו מדברים בטלוויזיה על מידת ודאות נמוכה, אני לא בדיוק יודעת מה הולך להיות, מידת שליטה נמוכה, כי בעצם המראיין שלי הוא זה שקובע.

נעמי בן-צור: אנחנו נראה איך באמצעות מיומנויות והכנה אנחנו יכולים גם להעלות את רמת הוודאות, וגם להעלות את מידת השליטה.

נעמי בן-צור: נלך עכשיו לשני הכיוונים האלה, של הופעה מול קהל ואחר כך נעבור לקשה ביותר, שזה הופעה בטלוויזיה.

נעמי בן-צור: קודם כל, כדי להעלות את רמת הוודאות ואת רמת השליטה, מתבקשת מאתנו עבודה, אין כאן קיצורי דרך.

נעמי בן-צור: יש כאן כמה שלבים של השקעת העבודה שנחנו צריכים לעשות.

נעמי בן-צור: השלב הראשון הוא שלב התחקיר.

נעמי בן-צור: ראיתי פוליטיקאים, שלוויתי אותם לא פעם, שעושים טעות גדולה, וזו טעות מאוד שכיחה.

נעמי בן-צור: אם ניקל למשל חוגי בית, זה לרוץ בערב אחד ל-5 חוגי בית.

נעמי בן-צור: הכנתי מסר אחד, אני רצה ממקום למקום.

נעמי בן-צור: אין לי מושג מי נמצא בכל חוג בית, מה מעניין אותם, למה הם באו, מה הציפיות שלהם ממני, אם זו קבוצה מזדמנת או מסגרת קבועה, מה הנושאים שעל סדר היום שלהם, האם זה תברואה, חינוך, כבישים, ואני מדברת.

נעמי בן-צור: מה שקורה בדרך כלל, זה שלא הרווחתי שום דבר מערב כזה שהשקעתי בו בסופו של דבר המון מאמץ, גם ארגוני וגם תוך-כדי.

נעמי בן-צור: לכן יש העניין של מודיעין.

נעמי בן-צור: כלומר, אני אוספת מידע על קהל היעד שלי מכל מיני פרמטרים: כמה משתתפים יהיו, קבוצת גיל שלהם, אם זה רוב נשים או רוב גברים או באמצע, מצב סוציו-אקונומי, רמת השכלה, מידת שליטה לשונית – השפה בה אני מעבירה את הפרזנטציה – זה חשוב מאוד בתנאים שלנו בארץ.

נעמי בן-צור: יש דבר נוסף, וזה התנאים הפיזיים, כלומה מה המגרש שבו אני הולכת להופיע.

נעמי בן-צור: למשל, העניין של מספר משתתפים מל גודל המבנה.

נעמי בן-צור: ברגע שאנשים נמצאים בתנאי צפיפות מידת הקשב שלהם יורדת.

נעמי בן-צור: אנשים לא מרגישם בטריטוריות מצומצמות.

נעמי בן-צור: יכול להיות שחלק מהם יגיבו בעוינות יותר מהירה מאשר במצבים אחרים, וזה יכל ליצור מצב מאוד לא נוח.

נעמי בן-צור: אנשים יהיו גם קצרי רוח, ירצו כבר רק לגמור ולצאת מהסיטואציה.

נעמי בן-צור: תאורה עמומה, למשל.

נעמי בן-צור: כולנו יודעים שבתנאי תאורה עמומים כולנו חצי רדומים, והרבה פחות אפקטיביים לקליטת המסרים.

נעמי בן-צור: פודיום, מיקרופון  - כל אביזרי ההופעה, כולם באחריותי.

נעמי בן-צור: אני לא יכולה להגיד הטכנאי לא הכין חוט מאריך, לכן המיקרופון לא עובד.

נעמי בן-צור: כל הנקודות של כישלונות טכניים ובעיות, תמיד ירדו מהרקורד שלי.

נעמי בן-צור: השלב הבא, אחרי שהכנתי את כל התחקיר, הוא שלב של הכנת המסרים המילוליים.

נעמי בן-צור: כאן יש שיטה, והדגמתי לכם במודל, אחד מיני כמה מודלים שקיימים, הוא נקרא המסר האינפורמטיבי.

נעמי בן-צור: זה מודל מאוד יעיל לבניית מסרים ולארגון שלהם.

נעמי בן-צור: מול הקהל – וזה מאוד חשוב – אחרי שאני יודעת כבר את הפרופיל של הקהל, אני בונה את הפרזנטציה, בוחרת את הנושא, את החלוקה לפרקים.

נעמי בן-צור: העניין של הפתיחה והסוף, אלה השלבים שבהם אני צריכה להתחבר אל קהל היעד.

נעמי בן-צור: אם אנחנו מדברים על פוליטיקה, אנחנו מדברים על התחברות שיש לה אלמנט רגשי.

נעמי בן-צור: אם אני לא אדע מי הקהל הזה, מה הצרכים שלו, מה הפרופיל שלו, יהיה לי מאוד קשה לבחור את האלמנטים בהם אני מתחברת אליהם בכיוון יותר רגשי, כשהמטרה היא ליצור זרימה נעימה ונוחה של תקשורת מהתחלה, וגם להעלות את רמת הקשב שלהם.

נעמי בן-צור: אמצעים בוני קשב, יש לנו בעיה עם הקשב של האנשים בצד השני.

נעמי בן-צור: חשוב לזכור שאין דבר כזה קשב רציף.

נעמי בן-צור: לכולנו, גם אם נהיה מאוד מעונינים במסר, יש תמיד עליות וירידות ודעיכות, והאחריות היא שלנו, בתור מעבירי המסר, כל פעם לבנות מחדש את הקשב של האנשים באמצעות אמצעים בוני קשב.

נעמי בן-צור: אחרי שגמרנו את כל הדבר הזה, מגיע השלב של הגיבוי בכתב.

נעמי בן-צור: הגיבוי בכתב זה עוגן ההצלה שלי.

נעמי בן-צור: יש שיטה להכין את הגיבוי בכתב, באמצעות כרטיסיות שמה שמופיע בהן זה מינימלי, כשהמטרה של הכרטיסיות זה להיות fast food for the eye, מזון מהיר לעין.

נעמי בן-צור: אין לי זמן לקרוא טקסטים, אני צריכה לקבל את הגירוי ומיד להמשיך הלאה.

נעמי בן-צור: העניין של ניהול הזמן גם חשוב.

נעמי בן-צור: ברגע שיש לאנשים ציפיות מבחינת הזמן, נאמר הפוליטיקאית תופיע בפנינו חצי שעה, ועוברות 30 דקות, 40 דקות, והיא לא יורדת, אין ספק שהקשב ברמת ה-30 דקות האלה הוא שונה לגמרי, וגם הפוך.

נעמי בן-צור: אם מצפים ל-30 דקות, ופתאום אחרי 15 דקות אני כבר התקפלתי והלכתי, לא היה תיאום ציפיות מספיק.

נעמי בן-צור: כשלמדתי את הנושא בארצות הברית היה משפט שחזר, וכל הזמן  הכניסו לנו אותו לראש: You need 5 days to make 5 minutes speech.

נעמי בן-צור: אין קיצורי דרך, המילה היא: השקעה, השקעה והשקעה.

נעמי בן-צור: בזמן ההופעה מילת המפתח היא מיומנויות.

נעמי בן-צור: אף אחד לא נולד עם מיומנויות, לא להופיע בפני ולא להופיע באולפן טלוויזיה.

נעמי בן-צור: המיומנויות האלה הן נרכשות, צריכים לתרגל אותן, אבל הבשורה הטובה כאן היא שבסך התרגול מופיע טייס אוטומטי, ומסדר לנו את המיומנויות האלה, שכולן מחוברות אחת לשניה, ואנחנו כבר לא צריכים יותר לחשוב ולהתעסק בזה.

נעמי בן-צור: כשאנחנו מפעילים את כל המיומנויות האלה, שכולן למעשה גשרים אל הקהל, ליצור את ההתייחסות ברמה האינדיבידואלית, כי דברנו על זה שהמסר לא עובר לקולקטיב אלא לאנשים אינדיבידואלים, אנחנו מדברים על גשרים שאנחנו בונים אל הקהל.

נעמי בן-צור: מתברר שבאמצעות המיומנויות האלה, אנחנו יכולים להשיג 30% נוספים בקליטת המסרים.

נעמי בן-צור: 30% זה המון, ואם אנחנו מרוויחים עוד 30%, קבלנו מתנה גדולה מאוד.

נעמי בן-צור: יש דוגמאות של עשי, אל תעשי.

נעמי בן-צור: גם מאחורי פודיום, גם בהופעה בחשיפה מלאה, ואפשר לראות מרכז לשון הגוף, תנועות ידיים, שתמיד שאלה השאלות היא מה עושים עם הידיים, ובאמת יש דברים מובנים שעושים עם הידיים, בהתאמה אל המסר המילולי כדי להכפיל את המסר.

נעמי בן-צור: לתת אותו מסר גם לעין וגם לאוזן בתזמון מלא.

נעמי בן-צור: נעבור עכשיו למדרגה הגבוהה ביותר, הקשה ביותר, וזה ההופעה בטלוויזיה.

נעמי בן-צור: כאן יש לנו עבודה, שמבחינת ההשקעה היא דומה, אבל יש לה כיוונים קצת אחרים, מפני שאנחנו לא לבד פה.

נעמי בן-צור: נתחיל בעניין של איסוף מידע.

נעמי בן-צור: קודם כל, כאשר מתקשרים אליי ומזמינים אותי, ש כמה שאלות יסוד שאני צריכה לשאול.

נעמי בן-צור: אחד, מה הנושא.

נעמי בן-צור: יש נושא שאני אומרת, כרגע הזמן הכי מתאים לדבר עליו, יש נושא שאני אומרת שבעוד שבוע אני יודעת שיהיו התפתחויות שמאוד יעזרו לי, ואין לי שם עניין כרגע להיות כרגע במצב פחות טוב, רק לבוא ולהתראיין על הנושא הזה.

נעמי בן-צור: שאלה נוספת היא מה מצפים ממני.

נעמי בן-צור: נאמר, מצפים ממני, בנושא מסוים, לתקוף את ראש העיר.

נעמי בן-צור: האם זה באינטרס שלי?

נעמי בן-צור: יכול להיות שזו חגיגה, יכול להיות שאני לא רוצה להתקרב לזה.

נעמי בן-צור: כאן מופיע האלמנט הנוסף: מה התוכנית ומי קהל היעד.

נעמי בן-צור: יש תוכניות שאני  אומרת שאין לי עניין, קהל היעד של התוכנית הזאת הוא לא על האג'נדה שלי, ואין לי עניין – אולי לתרגול, אבל לא יותר מזה.

נעמי בן-צור: אם התוכנית עברה מבחינתי, את 3 המשוכות האלה, כאן מגיע השלב של ההכנה.

נעמי בן-צור: הדבר הראשון זה לקלוט את המאפיינים של התוכנית, זה כמו הפרופיל של הקהל, כדי שאני אוכל להשתלב בה בצורה הכי טובה.

נעמי בן-צור: הנושאים שהתוכנית מטפלת בהם, קהלי היעד שיש לתוכנית הזאת, האופי של התוכנית – האם המטרה של התוכנית היא להעביר מידע, עימות, תחקיר, משהו קליל כמו טוק- שואו, בידור.

נעמי בן-צור: אם אני לא אדע את זה מראש לא אוכל להתאים את עצמי ולהשתלב נכון בתוך התוכנית.

נעמי בן-צור: ניקח למשל אינפורמציה של האם השידור הוא חי או מוקלט.

נעמי בן-צור: אינפורמציה מאוד חשובה ומשמעותית.

נעמי בן-צור: שידור חי – מה היתרון שלו?

נעמי בן-צור: שכל מה שאני אומרת נכנס.

נעמי בן-צור: החיסון לו – שכל מה שאני אומרת נכנס.

נעמי בן-צור: שידור מוקלט, החיסרון שלו הוא שאין לי מושג איך תיראה העוגה בסוף, איך היא תצא מהתנור.

נעמי בן-צור: דבר אחד שכדאי לזכור בקשר לשידור מוקלט, והרבה מרואיינים לא יודעים את זה, זכותי, כמו זכותו של המראיין, לעשות קאט ולהתחיל והתחלה, אם התחלתי בניסוח, והוא יצא מסורבל, לא טוב, לא נכון.

נעמי בן-צור: זו זכותו של מראיין, כי תמיד בשידור מוקלט נותנים הרבה יותר זמן, ובסופו של דבר חותכים את החלקים שיורדים.

נעמי בן-צור: דבר נוסף חשוב מאוד זה המראיין.

נעמי בן-צור: דרך הצפייה בתוכנית, אני גם קולטת את המראיין.

נעמי בן-צור: אני קולטת את המקצועיות שלו, באיזו מידה הוא מעודכן.

נעמי בן-צור: למשל, אחד המראיינים המעודכנים ביותר ברדיו זה אריה גולן בבוקר.

נעמי בן-צור: אני חושבת שרבים מאתנו שומעים אותו.

נעמי בן-צור: הוא יודע בדיוק מה קורה, משום שב-4:00 בבוקר הוא מתחיל להאזין ולאסוף דרך האינטרנט וכל ערוצי התקשורת, לקלוט מה קורה.

נעמי בן-צור: אין דבר שנעלם ממנו בשעה שהוא נכנס לשידור.

נעמי בן-צור: מול מראיין כזה, אם אני לא אהיה מעודכנת, אני בצרה גדולה מאוד.

נעמי בן-צור: אחת המכות שקורות זה שהמראיין מדבר על משהו שלי אין מושג שזה קרה.

נעמי בן-צור: לכן, ההתעדכנות היא דבר מאוד חשוב.

נעמי בן-צור: אני לומדת גם על ההתייחסות שלו למרואיינים, אני לומדת על הלבוש שלו – זה נותן את האינדיקציה לגבי מידת הפורמליות של התוכנית, שפת הגוף שלו, קול ואיכות דיבור שלו.

נעמי בן-צור: תמיד אני אמדד מולו.

נעמי בן-צור: אם הוא מדבר לאט ואני מהר, תמיד הוא יהיה הקנה מידה.

נעמי בן-צור: דבר נוסף הוא עניין מבנה הסט.

נעמי בן-צור: זה נותן לי את האינדיקציה לגבי צבעים, איך אני צריכה להתלבש - ההופעה החיצונית שלי היא דבר חשוב מאוד בטלוויזיה.

נעמי בן-צור: דבר נוסף שאני יכולה לראות, זה עבודת המצלמות.

נעמי בן-צור: הקצב שלהן, התקריבים, הנטייה לעשות את זה, מספר מצלמות שעובדות.

נעמי בן-צור: לגבי ההכנות.

נעמי בן-צור: אני רוצה לדבר על הורדת מידת אי הוודאות שיש לי בדרך של רשימת שאלות צפויות.

נעמי בן-צור: אני אתן לכן דוגמה.

נעמי בן-צור: לפני כמה זמן עשינו סמינר לראשי ערים.

נעמי בן-צור: בנינו ראיון מול שאלה של בניה לגובה מול בניה צמודת קרקע.

נעמי בן-צור: היו כ-20 ערים, בקשנו מכל אחד לערוך רשימה ל השאלות שסביר שישאלו אותן.

נעמי בן-צור: מצאנו מתאם מאוד גבוה בין השאלות שהם סברו שישאלו אותם.

נעמי בן-צור: בזמן הפסקת הצהרים הגיע המראיין – זה היה יעקב אילון – אמרנו לו: זה הנושא, תכתוב את רשימת השאלות שאתה מניח שאתה הולך לשאול אותם.

נעמי בן-צור: הוא רשם את רשימת השאלות, וכאן לא הייתה הפתעה, מפני שהקורלציה בין מה שאני סבורה שישאלו אותי בנושא מסוים מול ההקשר האקטואלי ובין מה ששואלים אותי בפועל, מגיע – לא תאמינו – לרמה של 80% - 85%.

נעמי בן-צור: כאן, מבחינת רמת הודאות, כבא העליתי בצורה מאוד משמעותית את רמת הוודאות, כי אני מכינה את התשובות האופטימליות.

נעמי בן-צור: סל התחמושת שבעזרתו אני יכולה להסיט ראיון מסדר היום של המראיין אל סדר היום שלי.

נעמי בן-צור: עוד לא ראיתי מראיין שהפסיק מרואיין שאמר לו: אני רוצה לתת לך דוגמה.

נעמי בן-צור: למה?

נעמי בן-צור: מפני שזה רייטינג, מפני שדומה זה סיפור קטן, זה תמיד מזקיף את האוזניים, אנשים נכנסים יותר לקשב, ומה אכפת למראיין אם הוא מקבל ממני אמצעים בוני קשב.

נעמי בן-צור: עניין של הסאונד-בייט, אני חושבת שהוא כבר מוכר לכולנו, החשיבות שלו, המסר המרכזי האחד, משפט המחץ, שאני מחויבת לעצמי להעביר אותו תוך כדי הראיון.

נעמי בן-צור: לא משנה מה השאלות פעם, פעמיים ואולי גם שלוש.

נעמי בן-צור: על בחירת הלבוש כבר דברנו, זה דבר מאוד אינדיבידואלי ומאוד חשוב.

נעמי בן-צור: חשוב גם – עד כמה שאפשר – שיהיו תנאים לערוך סימולציות של מראיין מרואיין.

נעמי בן-צור: כשאני נותנת הדרכות, הרבה פעמים אנחנו עושים את זה עם מראיין מקצועי, מול התרחישים שמתאימים לאדם שעובר את ההדרכה, ואנחנו עושים את זה בתנאים הכי קרובים לתנאי אמת.

נעמי בן-צור: הטלוויזיה זה המדיום הכי קשה לעבור אותו בשלום, כי אני צריכה לשים לב מעבר למסרים המילוליים שאני מעבירה, מה אני מעבירה ויזואלית – מלמעלה עד למטה.

נעמי בן-צור: זה דורש ריכוז מאוד גבוה, לכן העניין של התעלמות מגירויים סביבתיים הוא תנאי.

נעמי בן-צור: מי שיושב באולפן הטלוויזיה ומסתכל על המוניטור, איך הוא נראה כרגע, מסתכל על המצלמות, איזה אור אדום כרגע נדלק או כל הצוות שמסתובב, ספק אם הוא יעבור בשלום.

נעמי בן-צור: כל העניין הוא להתרכז בתוך הסט, לא תהיה שום תשומת לב צדדית.

נעמי בן-צור: עוד דבר אחד זה גניבת זמן מצלמה באמצעות הבעות פנים או תנועות ידיים.

נעמי בן-צור: בעימותים למשל, זה מכשיר מאוד טוב, כי ברגע שהמצלמה בטלוויזיה – שזה קודם כל מדיום ויזואלי – קולטת גירויים כאלה, היא תתביית עליי, מפני שאני עושה אותם, ותמונה אחת – כידוע – שווה 1,000 מילים.

נעמי בן-צור: שני דברים חשובים: לא לתקוף אישית את המראיין, אין טעם, הוא לא היריב שלי, הוא כלי להעברת המסרים שלי, ותמיד יש לו את זכות המילה האחרונה והוא יכול להכניס לי, ואין לי כבר אפשרות להחזיר לו כי זמננו תם.

נעמי בן-צור: הדבר הנוסף הוא לא להיות הילדה הטובה, שמשיבה לשאלות כמו שהן נשאלו, כמו בחינות בבית ספר.

נעמי בן-צור: אני לא נבחנת אם עניתי לשאלה, אני נבחנת אם העברתי את המסרים שלי, וזה יכול להיות הבדל גדול.

נעמי בן-צור: דבר אחרון.

נעמי בן-צור: מה שהרבה פעמים עומד בינינו ובין הופעות, בין אם ה בפני קהל או כלי תקשורת, זה עניין של אימת קהל.

נעמי בן-צור: אנחנו מדברים על אנרגיה שיכולה להיות שלילית, שיכולה לשתק, ולפעמים אפילו ממש לעצר ולהכניס אותנו לקיפאון, ולהכניס אותנו לתוך בועה ונקרין מתח ועצבנות.

נעמי בן-צור: זו יכולה להיות גם מנוף להעברת המסרים שלנו.

נעמי בן-צור: בעזרתה – בעזרת האנרגיה – נקרין דינמיות, ביטחון עצמי, התחברות לקהל.

נעמי בן-צור: כשאדם מופיע לפנינו, אנחנו קולטים את האנרגיה שלו בשני כיוונים.

נעמי בן-צור: כיוון אחד, זה אנרגיית הגוף, כיוון שני זה אנרגיית הקול.

נעמי בן-צור: היות וזה בא מאותו מקום, צריכה להיות התאמה בין שני סוגי האנרגיה האלה, וזה נראה כמו כלים שלובים, כלומר המפלס בסופו של דבר מתאחד.

נעמי בן-צור: מ מרים את האנרגיה?

נעמי בן-צור: לא אנרגיית הקול.

נעמי בן-צור: אם אנחנו רוצים להרים את האנרגיה זה ייעשה מיד מהתחלה, על ידי הפעלה של אנרגית הגוף.

נעמי בן-צור: בעזרת הפעלה של אנרגיית הגוף – כמו גלגלי שיניים – אנחנו מפעילים את אנרגית הקול, הבעות הפנים שלנו נפתחות, הפנים שלנו נעשות יותר צבעוניות, וכושר הריכוז שלנו עולה, כמות הנתקים בקו המחשבה יורד בצורה משמעותית.

נעמי בן-צור: זה עניין של קבלת אחריות.

נעמי בן-צור: כלומר, הכל תלוי בי.

נעמי בן-צור: כמה כללי יסוד להופעה טובה.

נעמי בן-צור: הדבר הראשון הוא תקשור עם הקהל, אני לא באה כדי להיות עם עצמי, אני באה כדי להיות אתכם.

נעמי בן-צור: הדבר השני, לא להתייחס לקהל כאל מסה, אלא אוסף של אינדיבידואלים שאני צריכה להגיע אליהם.

נעמי בן-צור: הדבר השלישי – שהוא כבר מובן מאליו – התאמה בין המסרים המילוליים והבלתי מילוליים, ובעזרת כל הכלים האלו אני אוכל לא להיות איזה שכפול, אלא להעביר את האני האמיתי שלי.

נעמי בן-צור: לא נותר לי אלא לאחל לכן בהצלחה בבחירות, ובכל המשימות הפוליטיות.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לגברת נעמי בן צור על ההרצאה המאלפת.

גילה גמליאל: באופן אישי, חשבתי על זה שבכל ההופעות שלי בתקשורת לא חשבתי שצריך לעשות הכנה כזאת מקיפה ומקצועית, אז אני אקח את הדברים לתשומת הלב.

גילה גמליאל: אני רוצה שוב לציין שההרצאה כאן בהתנדבות, יישר כוח על כך.

גילה גמליאל: הצטרף אלינו חה"כ רשף חן משינוי.

גילה גמליאל: הוא חבר בוועדה לקידום מעמד האישה, הוא עושה עבודה מעולה.

גילה גמליאל: כן ירבו חברי כנסת שפעילים כמו חה"כ חן בוועדה שלנו, והכל יהיה טוב.

גילה גמליאל: אחת הבעיות הקשות בכל מה שקשור לייצוג הולם במוניציפלי נובע מהנתון העובדתי שלהיות נציג ציבור במוניציפלי הוא ללא שכר בתור חברי מועצות וחברי עיריות.

גילה גמליאל: זה מקשה על ההתמודדות, וגם על כך צריך לתת את הדעת.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את חברת הכנסת מרינה סולודקין מהליכוד שתברך את כולנו.

גילה גמליאל: גם היא חברה בוועדה לקידום מעמד האישה.

גילה גמליאל: היא פעילה מאוד בקידומן של נשים.

מרינה סולודקין: צהרים טובים.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיש חשיבות רבה לכך שאנחנו יושבות כאן, אחרי בחירות ב-3 הערים.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להסיק מסקנות ולהפיק לקחים.

מרינה סולודקין: יש תבוסות אם נשים לא נכנסות לרשימות המוניציפליות החדשות.

מרינה סולודקין: זו תבוסה לא מפלגתית, אלא לכולנו, לנשים ואזרחים של מדינת ישראל.

מרינה סולודקין: כיו"ר לשעבר, ב-1998, בוועדה למעמד האישה, אני אומרת לכן שכוועדה אנחנו צריכים לחשוב על מה שקרה גם בירושלים, גם באור עקיבא.

מרינה סולודקין: אני מאוד ממליצה לחה"כ גמליאל, שהיא יו"ר מאוד פעילה, לחשוב על סדרת פגישות עם נשים של מפלגות, כדי להמריץ כניסת נשים לרשימות.

מרינה סולודקין: אני לא יודעת אם זה נכון עכשיו או לא נכון, אבל אני מציעה שאנחנו נצא בקריאה חשובה, שברשימות מפלגתיות אם אין נשים בחמישייה הפותחת, אז לא להצביע בכלל לרשימות האלה.

מרינה סולודקין: דבר שני, אם ברשימות העצמאיות אין אישה בשלישייה הפותחת, גם לא להצביע.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים לכתוב את זה, חה"כ גמליאל, במכתבים שלנו של הוועדה של מעמד האישה, שאנחנו יוצאים בראיה הזאת לראשי המפלגות, וגם אם אפשר להגיד את זה בכל הזדמנות, בכל הכנסים.

מרינה סולודקין: אני מאחלת לכולנו הצלחה, ואני בטוחה שאם אנחנו נעשה את זה, אז הצלחה תהיה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

גילה גמליאל: תודה רבה לחה"כ סולודקין, אנחנו נאמץ את ההמלצה ונוציא את המכתבים בהתאם.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את חה"כ רשף חן.

רשף חן: בוקר טוב.

רשף חן: אני קודם כל מתנצל.

רשף חן: בגלל שיטת העבודה בכנסת, אני צריך לדלג בין הוועדות כדי להצביע, וקורה שאני נכנס ויוצא.

רשף חן: אני מאוד שמח לראות אתכן כאן, אני מאוד שמח לראות את נציגות מפלגת שינוי כאן, שאני מזהה רבות מהן.

רשף חן: מאז שנכנסתי לפעילות פוליטית, לפני 10 שנים בערך, הנושא של נציגות נשים הוא נושא שהטריד אותי והיה חשוב לי.

רשף חן: אני בא ממקום בו נציגות הנשים תמיד הייתה טובה מאוד, שזה חיפה.

רשף חן: בסניף שינוי בחיפה – פרופ' יהודית נאות הובילה את הסניף - יש לנו מסורת ארוכה של יושבות ראש סניף, נציגות במועצת העיר.

רשף חן: ברשימה הנוכחית שלנו, 2 מ-4 הראשונים הן נשים ויו"ר הסניף היא אישה.

רשף חן: זה לא אומר שהמצב משביע רצון באופן מוחלט, לא בכלל ולא בשינוי, שהיא מפלגה יחסית מתקדמת בעניין הזה.

רשף חן: אני חושב שישנה בעיה קשה של ייצוג נשים, בעיקר בשלב של עידוד נשים להיכנס לפוליטיקה בכלל.

רשף חן: אני חושב - שוב, אני שופט את הדברים על פי המפלגה שלנו – אין מספיק נשים בנכנסות לפוליטיקה, והתוצאה הבלתי נמנעת של זה, שככל שמתקדמים הלאה גם אין ייצוג הולם של נשים.

רשף חן: זו בעיה שנובעת מכך שאנחנו חיים בחברה שוביניסטית שמשדרת מסר, שאומר שפוליטיקה זה מקצוע כוחני ומתאים לגברים ולא לנשים.

רשף חן: זה משהו שאנחנו חייבים לשנות.

רשף חן: השינוי הזה צריך להיעשות ברמת השכנוע, הוא צריך להיעשות גם ברמת התיקון.

רשף חן: זו הסיבה שאני שייך למיעוט מסוים במפלגה שלי, שחושב שצריך לעשות אפליה מתקנת.

רשף חן: צריך לעשות אותה בזהירות, היא צריכה להיות מגובה גם בזה שיהיו מספיק מועמדת נשים.

רשף חן: המצב שבו יש מיעוט קטן מאוד של מועמדות על מקומות משוריינים הוא מצב לא קין, צריך לעשות את שני הדברים במקביל.

רשף חן: נדמה לי שדרך הכפייה היא לא דרך כל כך טובה, דרך העידוד לעומת זאת היא דרך טובה מאוד.

רשף חן: אני חושב שהכסף מדבר.

רשף חן: אני חושב שצריך לקדם חקיקה שאומרת למפלגות אתן חופשיות לעשות מה שאתן רוצות, אבל אם תנהגו כפי שאנחנו חושבים שאתן צריכות לנהוג ותעשו העדפה מתקנת, אז יהיה כדאי לכן בכיס.

רשף חן: אז באמת על אחד יקבל את ההחלטה שלו, אבל נדמה לי שכסף מדבר.

רשף חן: אני יודע שההצעה הזאת מתגלגלת, אני לא יודע באיזה שלבים היא.

רשף חן: אני בוודאי מתכוון לתמוך בה, אני חושב שזו הצעה נכונה.

רשף חן: יותר מכל, פשוט צריך להתמודד, ולכם הנוכחות שלכן כאן והעובדה שאתן מתמודדות, זה דבר נפלא.

רשף חן: תודה לכן.

גילה גמליאל: תודה רבה לחה"כ חן.

גילה גמליאל: לגבי הצעת החוק הזאת שדברת, זו יוזמה של כ"ן – כוח נשי, ואנחנו מקדמים את זה בברכה.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את הגברת אתי אשד, יועצת תקשורת, פוליטיקה ומשפט.

גילה גמליאל: שוב יש לציין שמדובר כאן בהתנדבות, ובסיוע של הגברת מיכל יודין, אני מודה לכן על כך.

אתי אשד: בוקר טוב לכולן, אתחיל בהצגה קצרה שלי ושל שותפתי, דורית שמואלי.

אתי אשד: כמי שהייתה דוברת משרד המשפטים הרבה מאוד שנים, גם דוברת הרשות למעמד האישה, בחרתי להביא את התיק של מעמד האישה שכתוב עליו: נשים מנהיגות שוויון.

אתי אשד: זה כבר התחלה טובה.

אתי אשד: תוכלו לראות שיש לי משרד לייעוץ תקשורתי, ודורית, שותפתי, לשעבר מנהלת ההסברה במשרד ראש הממשלה רבין.

אתי אשד: אנחנו שמות את הדגש על הרצת נשים לרשויות מתוך אמונה עמוקה שזה המקום שבו הן צריכות להיות.

אתי אשד: לצערנו, הפוליטיקה עדין שייכת יותר לפוליטיקאים מאשר לפוליטיקאיות.

אתי אשד: הנשים בינתיים רק מגדלות ילדים שיהיו פוליטיקאים.

אתי אשד: בבחירות האחרונות היה לנו פתח של תקווה, ונבחרו שתי נשים לרשויות, בהרצליה ובנתניה.

אתי אשד: אנחנו מקוות שהמצב הפעם יהיה הרבה יותר טוב.

אתי אשד: בישראל קיימים למעלה מ-90 ארגוני נשים, אך רובם עוסקים בנושאים בתחום החברתי-קהילתי, וזה המקום להגיד תודה לגברת מיכל יודין, שמתייחסת היישר אל הפוליטיקה, ומנסה לדחוף כמה שיותר נשים להגיע למקום הראוי להן.

אתי אשד: המטרה שלנו היא להכיר במסגרת הזאת, להפנים ולהשתמש באפשרויות הגלומות בתקשורת כאמצעי לקידום של המתמודדות לרשויות המקומיות.

אתי אשד: ללמוד מהם הכלים התקשורתיים שניתן לכן להשתמש בהם כדי להגיע לאן שכולנו מייחלות שתגיעו.

אתי אשד: לדעת מתי לעשות את זה, איך לעשות את זה איך להשתמש בתקשורת ואיך לרתום את התקשורת כדי שתצמח לכן ממנה תועלת.

אתי אשד: מי שהולכת לתפקיד ציבורי לא יכולה להתעלם מהנושא של החשיפה.

אתי אשד: היא צריכה לשלוט בעיצוב של התדמית שלה דרך התקשורת.

אתי אשד: אומרים תמיד שהצדק צריך להיראות, אבל גם העשייה והאידיאולוגיה צריכות חשיפה.

אתי אשד: בשביל מה אנחנו צריכים את הקשר הזה עם התקשורת?

אתי אשד: קשה להאמין, אבל רק בכנסת ה-13 מונתה לראשונה ועדה מיוחדת לקידום מעמד האישה.

אתי אשד: מאז גדל מאוד מספר הצעות החוק שעניינן מעמד האישה, וזה המקום להודות ליו"ר הוועדה, חה"כ גילה גמליאל, שבפעם הראשונה חשבה גם ליישם עבורכן, ולתת לכן אופרציה והכנה בשטח.

אתי אשד: התקשורת היא האמצעי שלנו להביא את המסרים לציבור.

אתי אשד: דברה קודם חברתי נעמי על המסרים, וברור שללא התקשורת למעשים אין את המשקל הנכון.

אתי אשד: היא נותנת לנו מוניטין חיובי, היא נותנת לנו הכרה, היא נותנת לנו הרבה כוח.

אתי אשד: לפעמים אפילו הכוח מכה בנו בהתחלה, כשאנחנו עוד לא יודעים את המינון הנכון ואיך לעשות את זה.

אתי אשד: היא נותנת לנו אפשרות לבנות סדר יום, היא נותנת לנו אפשרות להיות מעורבות בכל מה שצריך, ובמה שאנחנו רוצות.

אתי אשד: אחד הדברים הראשונים שצריכה לעשות אישה מתמודדת הוא בניית אסטרטגיה תקשורתית.

אתי אשד: התכנון האסטרטגי של ההתמודדות צריך להיות מותאם ללוחות זמנים מדויקים.

אתי אשד: הבניה של האסטרטגיה, כשתבואו לבנות אותה, אתם צריכים לקחת בחשבון גם בניה למועמד, גם בניה לנושאים, גם בניה לקהל היעד.

אתי אשד: תמיד להתאים את הדברים.

אתי אשד: כל מועמדת צריך שתהיה לה תיבת מסרים.

אתי אשד: תיבת המסרים הזאת מורכבת מדברים שהיא והצוות שמריץ אותה צריך לבחור על פי סקרים, על פי הכוונה אישית, על פי נטיות הלב.

אתי אשד: בדרך כלל, הסקרים מוכיחים שברשויות בוחרים שני נושאים שנתפסים כחשובים, וכדאי לרוץ אתם.

אתי אשד: הנושא הראשון הוא חינוך, הנושא השני הוא חזות העיר: הניקיון, הגינון.

אתי אשד: אומרים שרשויות מקומיות מתאימות יותר לנשים כי חלק גדול מהתקציב הולך לחינוך, לנוי, לרווחה, שממילא אלו נושאים שקרובים ללב הנשים.

אתי אשד: הנשים הרבה יותר פרקטיות, כמו השלטון המקומי, שמבחינה פוליטית הרבה יותר פרקטי לאזרח.

אתי אשד: קודם כל, שתהיה לכן אג'נדה, שתדעו מהו המסר, אחד, שניים, מכסימום שלושה, שיובילו את הקמפיין, שתכינו גם את התוכנית ליום שאחרי.

אתי אשד: צריך לצאת לקטע הזה, כשאתן בטוחות שתגיעו למטרה הראויה ואז תוכלו לפעול נכון.

אתי אשד: הרבה מאוד מועמדות, מועמדים, שואלים מהו הזמן הנכון להתחיל את העבודה עם אמצעי התקשורת.

אתי אשד: יש כמה פרמטרים שלפיהם יועץ התקשורת ויועץ האסטרטגיה יבנה עבורכם את הטיימינג הנכון.

אתי אשד: זה תלוי, כמובן, אם אתן אנונימיות יותר או פחות.

אתי אשד: למשל, אנונימיות מסוימת היא סיבה טובה להיחשף מוקדם ככל האפשר, ואם להיחשף, אז לאו דווקא להיחשף ישר כמועמדת.

אתי אשד: אפשר להיחשף לאט לאט, לבנות את החשיפה בצורה כזאת שייראו אתכן, ישמעו עליכן, ורק אז בסופו של דבר תצהירו על כוונותיכן.

אתי אשד: אתן צריכות לקחת בחשבון את היריבים שלכן.

אתי אשד: מי הם, מה הם, כמה הם, מה חוזקם, מה היתרונות שלהן ומה החסרונות שלהם מולכן.

אתי אשד: הנושא הנוסף הוא סקרים.

אתי אשד: כמה אני חזקה מול היריבים שלי, מה אומרים הסקרים.

אתי אשד: צריך ללמוד את הדברים האלה, צריך ללמוד לקרוא את הסקרים.

אתי אשד: קרו כבר לא מעט פעמים שאנשים טעו בקריאת הסקרים ולא הגיעו רחוק כמו שאנחנו היינו רוצים.

אתי אשד: המינון הוא מאוד חשוב.

אתי אשד: מתי להיחשף, איך להיחשף, כמה להיחשף, איפה להיחשף, באילו אמצעי תקשורת, מה מתאים יותר, מה מתאים פחות.

אתי אשד: באופן כללי, רציתי להגיד לכן ש-70% מהידיעות בעיתונים מסתמכות על הודעות לעיתונים.

אתי אשד: אם אנחנו ניקח את זה בחשבון נבין שככל שתוציאו יותר הודעות לעיתונות - לא בגבול הזה שיימאס כבר לכתבים לשמוע עליכן - תגיעו יותר לתקשורת.

אתי אשד: הייעוץ והכלים להתמודדות עם התקשורת הוא חשוב, כיוון שאפשר גם לשנות דפוסי הצבעה, אפשר לשנות תמיכה בנשים מתמודדות.

אתי אשד: כולנו רוצים מעצמת נשים למעורבות חברתית פוליטית, ואנחנו כולנו רוצים ייצוג שוויוני.

אתי אשד: אעבור בקצרה על אמצעי התקשורת השונים.

אתי אשד: אנחנו נראה כאן גם את העיתונות המשודרת, גם את הרדיו, גם את העיתונות האלקטרונית – האינטרנט שהיום מעמדו מתחזק מאוד.

אתי אשד: אני מציעה לכולם לא לזלזל לא בתקשורת מקומית, לא בטלוויזיה בכבלים, לא ברדיו אזורי.

אתי אשד: כל אלה, המקומונים, בונים אתכן לקראת העיתונות וכלי התקשורת הארצית.

אתי אשד: אסור גם לזלזל בעיתונות מגזרית: רוסית, חרדית, שיש לה יתרון בכל יישוב ויישוב, ותוכלו גם אותם לקחת תחת כנפיכן כדי להיעזר בהם.

אתי אשד: יש כמובן חשיבות ויתרון בפניה ממוקדת לקהל היעד של המועמדת.

אתי אשד: יש לנו תקשורת מגדרית, התקשורת המגדרית הזאת היא כלי מצוין לתמיכה והסברה, שלא תמיד יש לגברים.

אתי אשד: היתרון של הנשים על הגברים בתקשורת הוא שלנו יש גם את נשים, זמנים מודרניים, סגנון, שלך, בתקשורת הכתובה גם המגזינים האלה.

אתי אשד: באתרי האינטרנט יש למעלה מ-40 אתרי אינטרנט שקהל היעד שלהם הוא נשים.

אתי אשד: בטלוויזיה יש לנו תוכנית אחת, אני לא רוצה להגיד מסכנה כי התוכנית הזאת עושה כמיטב יכולתה, אבל צריך לדעת להשתמש בה.

אתי אשד: יש הרבה עיתונאים ועיתונאיות שיש לנם אוריינטציה נשית מגדרית מיוחדת, ואני ממליצה להתייחס אליהם.

אתי אשד: ברור שאם אנחנו פונים לרזי ברקאי, לתוכנית שלו בגלי צה"ל, אז יש לנו יותר סיכוי להיכנס לשם, בגלל שיש לו תפיסה מגדרית.

אתי אשד: אותו דבר עם יעל דן וכיוצא בזה.

אתי אשד: הנושא הבא הוא חשיפה תקשורתית.

אתי אשד: איך אנחנו רותמים את התקשורת למה שאנחנו רוצים.

אתי אשד: יש לנו אפשרות של הודעות לעיתונות, של מסיבות עיתונאים.

אתי אשד: נושא חשוב מאוד הוא התחברות לסדר היום הציבורי.

אתי אשד: תמיד כדאי למצוא את הנקודה הנכונה שבאותו שבוע, באותו חודש, באותו יום, באותו יישוב, באותה עיר שאתן מתמודדות בה, שם תמצאו את ההתחברות הנכונה שלכן לסדר היום הציבורי.

אתי אשד: למשל, תגובות לפרסומות אנטי-פמיניסטיות, סקרים על הטרדות מיניות בעירייה זו או אחרת, בתחבורה ציבורית בעיר זו או אחרת.

אתי אשד: למשל תגובות על ספרי לימוד במטרה לנקות אותם מאלימות ומעמדות אנטי-פמיניסטיות.

אתי אשד: תמיד למצוא את הקשר הנכון שיוביל אתכם לתקשורת באמצעות ההתחברות הזאת.

אתי אשד: אפשר לעשות סיורי עיתונאים, אפשר להדליף – צריך ללמוד לעשות את זה – טקסים, פרסים.

אתי אשד: כל הדברים האלה הם חלקים מהחשיפה התקשורתית שאנחנו רוצים ללמד אתכן.

אתי אשד: איך נכנסים לתקשורת?

אתי אשד: נשים בדרך כלל באמצעי התקשורת – והיו על כך הרבה מחקרים – מוצגות בצד השולי ביותר.

אתי אשד: זאת אומרת, או שהן נשים של או שהן בנות של, הן תמיד לא מבינות בביטחון, אף פעם לא ייקחו אותן בנושאים כאלה.

אתי אשד: הייתה לנו פריצה אחת די חשובה בפופוליטיקה, שהצליחו להכניס את יעל פז-מלמד, היא דברה לפני מלחמת המפרץ גם על נושא של ביטחון.

אתי אשד: זה היה דבר נדיר, לא זכור לי שהיה לפני ולא זכור לי שקרה אחרי, אם כי אנחנו די קרובים.

אתי אשד: יש כל מיני אפשרויות להיכנס לתקשורת, אם זה על ידי פרובוקציה, אני מצטטת פה אמירה של חה"כ זהבה גלאון שצעקה במליאה.

אתי אשד: ברור שכזה דבר ייכנס לתקשורת.

אתי אשד: יש סקר של הרגלי המין של אנשים בישראל שנכנס בוועדה הקודמת של מעמד האישה, וזאת גם צורה להיכנס לתקשורת.

אתי אשד: אפשר לכתוב מכתב ליועץ המשפטי לממשלה, להמציא משהו, להסתמך על משהו, לקדם נושא שאתן נורא רוצות.

אתי אשד: אפשר לצאת בקריאה לשר הפנים לראש הממשלה.

אתי אשד: הגברת מיכל יודין יצאה עכשיו בקריאה: אני קוראת לראש הממשלה לקדם נשים.

אתי אשד: אם היו פה עיתונאים, זו הייתה כותרת.

אתי אשד: אפשר לעיין בבג"ץ שערורייתי.

אתי אשד: אני לא ממליצה, במיוחד לא כמי שבאה מעולם המשפט, אבל לעתור לבג"ץ זה נורא בזול.

אתי אשד: זה עולה כמעט 500 שקל, ואפשר להגיע לכל עיתון.

אתי אשד: אפשר לתת סיפורים אנושיים, אפשר לעשות פעילות למען הקהילה.

אתי אשד: בכנסת אפשר למצוא ח"כ יו"ר ועדה שיגיש הצעת חוק, שיגישו שאילתות בכל מיני נושאים שאתם רוצים לקדם, ותמיד תעמדו כמתמודדות, מאחורי הדברים האלה, שיידעו שזה שלכן.

אתי אשד: יש לי כאן עוד כמה נושאים,ש צריך עליהם לבד להרצות כמעט שעה.

אתי אשד: איך עושים הפוך על הפוך בתקשורת, איך מנפיקים סקרים, נתונים וטבלאות לתקשורת וכיוצא בזה.

אתי אשד: תרגילים חדשים ואחרים, שלא תמיד ידועים לאנשים שלא עוסקים תדיר בתקשורת.

אתי אשד: יש פטנט שמוציאים הודעות בימי שישי בצהרים, בשעה 2:30, זה הזמן הכי טוב להוציא הודעות לעיתונות.

אתי אשד: זה בטוח שאת נכנסת פנימה, כי כל כך משעמם ברדיו, והאורחים שם רק ושבים ומחכים שמישהו ייתן להן איזו הודעת לעיתונות.

אתי אשד: שבת בצהרים, בשעה 1:00, 12:00 – ישר את נכנסת לתקשורת.

אתי אשד: להוציא הרבה מאוד תגובות.

אתי אשד: כמובן שהדברים צריכים להיות מגובים במעשים, כמובן שהדברים צריכים להיות רציניים.

אתי אשד: אתן לא יכולות להופיע בתקשורת ולתת כל מיני הודעות עד שתימאסו על ידי העיתונאים.

אתי אשד: צריך להיות במינון נכון, צריך להיות רציניים, צריך לרשום את הדברים האלה בצורה נכונה.

אתי אשד: שוק קח תן זה גם פטנט שכדאי לבדוק אותו, אבל צריך להשקיע בו קצת.

אתי אשד: השוק הזה שיש בין המתמודדת לעיתונאים.

אתי אשד: כל מיני מדורים שאפשר להיכנס אליהם, גם אם את אישה וגם אם את עושה כל מיני דברים שהם לא במרכז העשייה, וזה לא רץ ישר לכותרות הראשיות בעיתונים הארציים, ו/או במקומונים, כל מיני מדורים שאפשר להיכנס אליהם, גימיקים, ספין תקשורתי.

אתי אשד: צריך ללמוד לפעמים במצבים של משבר לצאת מהמצב המשברי שבו את נתונה בעירייה, במועצה, על ידי ספין תקשורתי.

אתי אשד: אספתי 10 דברות במגעים עם התקשורת.

אתי אשד: דברו בדיוק ולא כמעט, כמו שאמרתי קודם תהיו מדויקות.

אתי אשד: אי אפשר ל"סדר" את התקשורת, פעם אחת "סידרתן" אותם וזהו זה.

אתי אשד: צריך להיות מאוד מדויקים.

אתי אשד: תשתדלו להיות תמיד זמינות, כי התקשורת אוהבת אנשים זמינים.

אתי אשד: התקשורת תפנה אליכם פעם, פעמיים ושלוש וזה לא יתאים לכן כי אתן צריכות לקחת את הילדים מהגן, בפעם הבאה לא יפנו אליכן.

אתי אשד: לעולם אל תשקרו, זה ברור.

אתי אשד: עדיף שתתייעצו עם איש מקצוע כדי שיכוון אתכן גם בנושא של האסטרטגיה וגם של המסרים ושל תיבת המסרים.

אתי אשד: אסור להפריז, אסור להכליל, אסור לתת לעיתונאים משהו שהוא "סקופ" עולמי, וברגע שהוא יבדוק אותו, וייגש לשטח וינסה לקבל תגובות, הוא יגלה שזה בלון וסיפור לא נכון.

אתי אשד: העיתונאי תמיד מנצח.

אתי אשד: חשוב מאוד לזכור את מה שאמרה הגברת נעמי בן-צור: אל תריבו אף פעם עם העיתונאים, בטח לא עם המראיינים שלכם בשידור חי, תמיד בסוף הם ימצאו את הדרך להחזיר לכן ולעקוץ אתכן ולתת לכן בחזרה.

אתי אשד: עדיף תמיד שאתן, המועמדות, תאכילו את העיתונאים, כדי שהם לא יאכילו אתכן.

אתי אשד: זאת אומרת, אתן צריכות תמיד ללמוד, שיהיה לכם איזה סל תחמושת בו יהיו לכן כל מיני דברים, שמפעם לפעם תוכלו לספר לעיתונאים, כדי שבפעם שאתן תצטרכו אותם הם יידעו איך לתפקד, והם יזכרו לכן את החסד הזה שנתתן להם את הידיעות האחרונות.

אתי אשד: אמינות, מיומנות, מהימנות, עמלנות – כל הדברים האלה חשובים מאוד לכל מי שחשוף תקשורתית, בעיקר למי שמתמודדת ורצה למרחק קצר.

אתי אשד: אל תיתפסו לשאננות אף פעם, תהיו תמיד עם האצבע על הדופק גם מבחינה תקשורתית, לא יבוא עליכן איזה מצב משברי.

אתי אשד: אל תנקטו בכוחניות, זה נכון למי שמראיינת, למי שמדברת בשיחות רקע עם עיתונאים, עם יריבים.

אתי אשד: זה גם לא תמיד מוסיף.

אתי אשד: זהו, שיהיה לכן בהצלחה.

גילה גמליאל: תודה רבה לגברת אתי אשד.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכן על כך שאתן פה בחינם.

גילה גמליאל: אני רוצה להזמין את מר אריאל הלוי, יועץ לשיטת ה-debate.

גילה גמליאל: לפני כן, עדנה תעדכן בנושא הכנס.

עדנה: אני משמשת כיו"ר הוועדה ומעמד האישה.

עדנה: במרכז השלטון המקומי אנחנו מארגנים 3 ימי עיון, יחד עם הרשות למעמד האישה של משרד ראש הממשלה, וגם עם חה"כ גילה גמליאל, כיו"ר הוועדה למעמד האישה משתתפת בכנס, ביום אחד של דיונים.

עדנה: זה 3 ימי עיון שהם למידה עם הרצאות מהסוג הזה של היום, שאני מאוד מברכת על היוזמה הזו.

עדנה: זה מתקיים בין ה-8 ל-10 ביולי, בחיפה במלון מרידיאן.

עדנה: קהל היעד זה יועצות למעמד האישה, נבחרות ציבור, חברות מועצה.

עדנה: זה כרוך בתשלום, כך שמי שאיננה חברת מועצה אלא מתמודדת, אני לא יודעת איך עונים לסוגיה הזו.

עדנה: אני חושבת שזה 3 ימים מאוד מעניינים.

עדנה: יושבות פה בקהל הרבה מאוד חברות מועצה וסגניות, אז אנא, הזדרזו להירשם, זה יהיה כנס ימי למידה מאוד מעניינים.

עדנה: תודה.

גילה גמליאל: זו הייתה רק הודעה פורמלית.

גילה גמליאל: מר הלוי, בבקשה.

אריאל הלוי: צהרים טובים לכולן.

אריאל הלוי: אני רוצה להתחיל ב-2 תודות: לגברת מיכל יודין וחה"כ גילה גמליאל, על ההזדמנות, וגם תודה לכן.

אריאל הלוי: אני רואה את עצמי כבעל זכות, למרות שאני במיעוט קשה פה, ולפי דעתי זה חלק לא קטן מהבעיה.

אריאל הלוי: אני מרגיש שזו זכות אדירה להשתמש בהזדמנות הזאת ולהציג את שיטח ה-debate כדי לקדם רעיון שאני כל כך מאמין בו.

אריאל הלוי: אני רוצה שתחשבו לרגע על מצב שאתן יושבות במשא ומתן, מול מישהו שמציג עמדה מנוגדת לשלכן או מול קהל, ואתן רוצות לשכנע את הקהל הזה.

אריאל הלוי: יוצא ג'יני מבקבוק ואומר: מה שאתן רוצות, אני נותן לכן משאלה.

אריאל הלוי: רוב האנשים, התשובה שלהן למשאלה הזו תהיה: אני רוצה להיות מסוגלת לקרוא מחשבות.

אריאל הלוי: אם אני יכולה לקרוא מחשבות, ואני יכולה לדעת מה קורה שם בתוך הראש של הבן אדם שנמצא מולי, יש לי יתרון יחסי אדיר, ואני יכולה להפיק תועלת מההזדמנות הזאת.

אריאל הלוי: אז לא, אני לא פה כדי ללמד איך לקרוא מחשבות, כי את זה אני לא יודע, אבל שיטת ה-debate נותנת משהו שאני חושב שבהרבה מובנים הוא טוב יותר מקריאת מחשבות.

אריאל הלוי: אני רוצה לדבר אתכן, דבר ראשון, על השיטה עצמה ולהציג לכן את המרכיבים שלה והתועלות שלה באופן כללי.

אריאל הלוי: ליישום של השיטה הזאת הזירה הפוליטית, כדי שאני אוכל לפרגן יחד אתכן את התועלת המעשית שתוכלנה להפיק מהיישום של השיטה הזאת.

אריאל הלוי: כל אחת להשיג את היעדים שלה, חברתיים, פוליטיים, מה שהיעד הזה לא יהיה.

אריאל הלוי: Debate היא שיטת השכנוע המובילה בעולם.

אריאל הלוי: היא נלמדת בכל אוניברסיטה שמכבדת את עצמה, בארצות הברית, באנגליה, באירופה, ברחבי העולם, גם בישראל.

אריאל הלוי: היא שיטה שבאופן עקרוני אדישה לתכנים.

אריאל הלוי: זאת אומרת, השיטה הזאת לא באה כדי לעזור בקידום של נושא ספציפי.

אריאל הלוי: מה שהשיטה הזאת עושה, היא מגלמת, במסגרת הכלים שהיא מציעה, מערך מחשבתי.

אריאל הלוי: הבנה לתוך הצורה שהמוח האנושי פועל.

אריאל הלוי: איך אנחנו מבינים דברים, איך קל לנו לקבל מסרים, ומה אנחנו צריכים לעשות כדי להעביר את המסרים שלנו לקהל ולשנות  עמדות.

אריאל הלוי: אם אני צריך להגיד לכם את הדבר החשוב ביותר לגבי השיטה הזאת, מעל לכל דבר אחר, זה שהשיטה הזאת נלמדת.

אריאל הלוי: הרבה פעמים אני מדבר עם מתמודדים, ושהאלה הראשונה זה: גם אני יכול לעלות על במה ולשכנע, להיות כמו אבא אבן, כמו הרצוג או כמו   טוני בלייר?

אריאל הלוי: התשובה היא, חלקית, כן.

אריאל הלוי: אני יכולה להשתפר בטוח.

אריאל הלוי: אני לא מבטיח שכולנו נהיה כמו טוני בלייר או ביל קלינטון או אפילו ביבי נתניהו הישראלי שלנו, כי הוא גם בוגר שיטת ה-debate והוא נואם טוב מאוד.

אריאל הלוי: אבל כל מי שתלמד את השיטה, כל מי שתשקיע בהבנת העקרונות שעומדים בלב השיטה משתפרת מיד, כבר מהמפגש הראשון.

אריאל הלוי: אחרי זה אנחנו מתרגלים ומתרגלים עוד, ורואים איך אנחנו יכולים לקדם את זה.

אריאל הלוי: תחשבו על המוח האנושי כעל כספת.

אריאל הלוי: לכספת הזאת יש קוד, ולכל בן אדם יש קוד.

אריאל הלוי: המספרים שאנחנו צריכים להזין כדי לפתוח את הכספת הזאת, זה קומבינציה של מילים.

אריאל הלוי: אני יכול להעביר לכן את אותו המסר בקומבינציות שונות, ואני אהיה יותר אפקטיבי או פחות אפקטיבי.

אריאל הלוי: אם נסתכל על כל הדברים שלמדנו היום, שתי ההרצאות המאוד מעניינות שהיו לנו קודם ועכשיו, אנחנו לא מדברים על מסר ספציפי.

אריאל הלוי: אנחנו מדברים על מרכיבים של אריזה, שעושים את כל ההבדל.

אריאל הלוי: אם אני יכולה ללמוד שיטה שאחר כך, לא משנה מה אני רוצה להגיד, לא משנה אם זה בטלוויזיה, מול מראיין, א משנה אם זה בפנל או בכנסת, אפילו במצבים שאני צריכה להתבלט בזירה שיש יחד אתי אנשים שמסכימים אתי, וגם דברו לפניי.

אריאל הלוי: איך אני יכולה לקום ולהבליט את עצמי, ולהגיע מצב שלמרות שאני אומרת מסרים שמאוד דומים למסרים שנאמרו לפניי, הקהל זוכר אותי, ממתג את המסר שלי עם השם שלי, ויודע להגיד שאם הקהל השתכנע, זה משום שהוא שמע אותי מדברת.

אריאל הלוי: זו השורה התחתונה.

אריאל הלוי: אנחנו מחלקים את השיטה לשני חלקים.

אריאל הלוי: החלק הראשון זו העשייה החיצונית.

אריאל הלוי: אני צריכה לבנות נאום, לשאת אותו, להיות אפקטיבית, להעביר את המסר, להיות בטוחה שלי ברור מה אני רוצה להגיד, כשאחר כך לקהל שלי ברור מה אני רוצה להגיד.

אריאל הלוי: איך בונים טיעון  אפקטיבי, איך עושים את זה ב-30 שניות, איך עושים את זה ב-10 דקות, איך עושים את זה כשאומרים לי לתת הרצאה של 45 דקות.

אריאל הלוי: זה החלק של העשייה החיצונית.

אריאל הלוי: חלק לא פחות חשוב, ואני הרבה פעמים טוען שהוא הרבה יותר חשוב, זה החלק השני של העשייה הפנימית.

אריאל הלוי: פה, לנו כישראלים, יש בעיה, זה החלק של ההקשבה.

אריאל הלוי: במדינת ישראל יש תחרות אגרסיבית על מי מדבר ראשון.

אריאל הלוי: זאת טעות טקטית.

אריאל הלוי: החוכמה היא קודם כל להקשיב, משום שאני רוצה להגיע למצב שאני מעבירה את המסר שלי, ומישהו דיבר לפניי או מישהו הולך לדבר אחריי.

אריאל הלוי: יש לי משימה כפולה.

אריאל הלוי: המשימה הראשונה לי, אם דיברו לפניי, היא ליצור ממצב שהמסרים שעכשיו מעסיקים את הקהל שלי, שניתנו על ידי הדובר או הדוברת שלפניי, כרגע תופסים את תשומת הלב של הקהל.

אריאל הלוי: אני צריכה להפיג את המסרים האלה.

אריאל הלוי: אני צריכה לקום להגיד: גבירותיי ורבותיי, לפני שאני נושאת את הדברים שלי אליכם, תרשו לי להגיב על הדברים של המכובד או המכובדת שדיברו לפניי.

אריאל הלוי: תנו לי להסביר לכם למה, למרות שהם מאוד מכובדים, הם טועים לחלוטין, ואחר כך אני אסביר לכם למה אני צודקת.

אריאל הלוי: את זה אני לא יכולה לעשות אם אני מדברת ראשונה, אין לי את המילה האחרונה, ויותר מזה, לרוב הנואמים ונואמות לא ברור מה הם רוצים להגיד, סותרים את עצמם בתוך הדקה הראשונה לפחות פעמיים.

אריאל הלוי: קחו כל בן אדם מהרחוב, ותגידו לו: אני נותנת לכם במה, 60 שניות לדבר.

אריאל הלוי: קודם כל, לרוב האנשים לא יהיה מה להגיד אחרי 45 שניות, למרות שהאנשים האלה מתחרים כל הזמן, וכל הזמן לכאורה יש להם מה להגיד.

אריאל הלוי: שנית, אם נשתמש בכלים של הקשבה ביקורתית, וננסה להבין מה משתמע מהדברים שנאמרו, איזה הנחות יסוד יושבות בלב האמירות שלהם, נגלה שיש שם סתירות פנימיות קשות מאוד.

אריאל הלוי: אם אני יכולה לקום, כנואמת, ולהגיד: הנה הדברים שנאמרו לפניי, אני לא אסתור את הדובר הזה.

אריאל הלוי: הוא סתר את עצמו, היא סתרה את עצמה, ואני מציגה לכם את זה, אני גמרתי את העבודה שלי עוד לפני שהתחלתי לתת את הנאום שלי, וזה מאוד אפקטיבי.

אריאל הלוי: בזירה הפוליטית במדינת ישראל, אנחנו לא רואים את זה.

אריאל הלוי: דוגמה קלאסית, שאני תמיד אוהב לתת, היא הדוגמה של כנסים בהם יש נואמים שהכינו נאום מראש.

אריאל הלוי: קם דובר אחד ונותן את הנאום שלו, קם דובר שני: אומר תודה רבה גבירותיי ורבותיי, עכשיו לנאום שלי.

אריאל הלוי: אין נקודת מחלוקת ביניהם, כמו שתי ספינות שחולפות על פני המים, אין התנגשות ביניהם.

אריאל הלוי: הנאום השני לא מתייחס לדברים של הנאום הראשון, הוא נכתב ערב קודם במקרה הטוב, אז הוא לא יכול היה להתייחס לדברים שנאמרו קודם, ובעצם אנחנו מפספסים את הקהל.

אריאל הלוי: בי"ת אנחנו מנסים לשכנע, בראש וראשונה, את אותו בן אדם שהציג את העמדה נגדנו.

אריאל הלוי: זה לא התפקיד.

אריאל הלוי: כמו שאנחנו לא מנסים בהכרח לענות על השאלות שאנחנו נשאלים, אני חושב שזו נקודה מאוד טובה.

אריאל הלוי: קיסינג'ר הגיע פעם למסיבת עיתונאים ואמר: צהרים טובים גבירותיי ורבותיי, האם למישהו פה יש שאלות בעבור התשובות שלי?

אריאל הלוי: קודם כל, יש לי תשובות, קודם כל יש לי מסר.

אריאל הלוי: אני רוצה להעביר את המסר הזה, השאלות שאתם שואלים אותי כמראיינים וכמראיינות, זאת מבחינתי בסך הכל פתיחת פתח להעביר את מה שאני באתי לפה להגיד.

אריאל הלוי: לכן אני לא צריכה להתעסק בכוחניות, אני לא צריכה להתעסק במריבה עם המראיין.

אריאל הלוי: יש לי מה להגיד ואני אגיד את זה.

אריאל הלוי: אם אתה עשית את הטעות או לא את הטעות, של לתת לי במה לטלוויזיה, השאלות שלך לא יפילו אותי.

אריאל הלוי: המסר שלי מוגדר לי, החלק שלי של העשייה הפנימית ברור, החלק שלי של העשייה החיצונית מוכן, אני קמה לדבר ויש לי מסר.

אריאל הלוי: אתן לכן דוגמה, בקטע של הקשבה ביקורתית להבדל בין, למשל פוליטיקאי  בארצות הברית, לבין כל אחד שמתעסק בזירה פה בישראל.

אריאל הלוי: בארצות הברית הפוליטיקאי יושב, שואלים אותו שאלה, המראיין סיים, יש דקה של שתיקה, ורק אז הבן אדם קם להגיב.

אריאל הלוי: יש טקטיקה שמבקשת אפילו לשאול את השאלה עוד פעם, כדי שיהיה לי זמן לארגן את התשובה שלי.

אריאל הלוי: בישראל: סליחה, איך אתה יכול, כן כן כן, אני מבין את השאלה, תן לי כבר לענות.

אריאל הלוי: לא רוצה להקשיב לשאלה, לא מחכה, ממהר לדבר.

אריאל הלוי: יכול להיות שהשאלה הזאת הכינה אותי בצורה כל כך טובה להעביר את המסר שלי,אם רק הייתי מקשיבה לה.

אריאל הלוי: מבחינתי, המראיין נתן לי הזדמנות.

אריאל הלוי: זה לא משנה כל כך אם לא עניתי כמו שצריך למראיין, לא אכפת לו.

אריאל הלוי: למראיין יש תפקיד,והתפקיד שלו קצת שונה מהתפקיד שלנו.

אריאל הלוי: יש לו תפקיד לשאול שאלות, ולי יש תפקיד לענות את המסרים שלי.

אריאל הלוי: המלחמה בינינו זה על דעת קהל בבית.

אריאל הלוי: הקהל שלנו עצלן, הקהל שלנו לא רוצה לחשוב, הקהל יושב בבית ורוצה שיגידו לו מה לחשוב.

אריאל הלוי: יש אדישות, יש חוסר עניין, יש קיבעון.

אריאל הלוי: האנלוגיה שאני תמיד נותן להעברת מסרים אפקטיבית, זה אוכל.

אריאל הלוי: למה?

אריאל הלוי: מבחינתי, אני צריך לייצר את האוכל בעבור הקהל שלי, אני צריך לאכול את האוכל, ללעוס אותו, לעכל אותו ולהעביר לקהל שלי את הערך התזונתי.

אריאל הלוי: הקהל שלי רוצה להרגיש שבע בלי שהוא צריך להשקיע דבר.

אריאל הלוי: כשאני באה לבנות מסר, יש דרך לעשות את זה.

אריאל הלוי: יש דרך להבדיל בין עיקר לטפל, לדאוג שאת המסר שלי אפשר להגיד אותו גם כ-sound by גם ככותרת, ואם נותנים לי את ההזדמנות להרחיב, גם אחר כך להרחיב.

אריאל הלוי: איך אני יכולה לעשות את זה בלי נייר, בלי שאהיה תלוי במשהו, שאני אוכל תמיד להגיב, לא משנה אם מישהו הפיל אותי.

אריאל הלוי: את השיטה אנחנו מתקיפים ב-3 אפיקים.

אריאל הלוי: האפיק הראשון והחשוב ביותר, זה אני מול עצמי.

אריאל הלוי: מה אני רוצה להגיד.

אריאל הלוי: ברור לי שאני יכולה להגיד את זה ב-10 שניות, יש לי כותרת למסר שלי.

אריאל הלוי: אם זה לא ברור לי, אני מבטיח לכם שזה לא יהיה ברור לקהל.

אריאל הלוי: עבודת ההכנה שלי, לשבת ולראות איך אני כותבת נאום, אחר כך מצמצמת אותו לשתי פסקאות, אחר כך לפסקה אחת, אחר כך לשורה – והשורה הזאת היא הכותרת שלי.

אריאל הלוי: הכותרת היא הדבר הראשון והאחרון שאני תמיד אומר.

אריאל הלוי: אם המראיין רוצה לקטוע אותי, יש לי אג'נדה שונה משלי והוא נותן לי 10 שניות, אני ב-10 שניות האלה העברתי את המסר שלי.

אריאל הלוי: אם נותנים את ההזדמנות להרחיב, אני כבר הולכת לגוף הלוגי ומסבירה למה אני צודקת.

אריאל הלוי: אתן לכן בסוף, לפני סיום, הדגמה לאיך אנחנו יכולות לתרגל משהו וחזר ונאמר פה, ואיך אפשר להפוך אותו לרמה של לעכל את האוכל.

אריאל הלוי: שלב בי"ת, אני מול אחר או אני מול אחרת.

אריאל הלוי: מישהו ניצב מולי, מאתגר אותי, מציג עמדה מנוגדת משלי, איך אני מתמודדת עם הדבר הזה.

אריאל הלוי: אנחנו נכנסים שוב לנושא של הקשבה ביקורתית, איך אני נותן לבו אדם שנמצא מולי לעזור לי, לעשות את העבודה בשבילי, להצית את הנושאים שאני רוצה שיוצתו, ליצור סתירות שאני אוכל להציג, וליצור הזדמנויות בשביל להגיב.

אריאל הלוי: אותו דבר, אגב, יכול להיות מול שאלות.

אריאל הלוי: שאלה של מראיין, שאלה של קהל, אפילו קהל בעייתי, היא הזדמנות פנומנלית, ורוב האנשים נלחצים מזה.

אריאל הלוי: הסעיף השלישי, ודברנו עליו די הרבה היום כבר, זה הנושא של אני מול קהל.

אריאל הלוי: איך אני קמה לדבר מול קהל, איך אני מיישמת נושאים של שפת גוף, איך אני  מתמודדת עם קהל בעייתי או עם אדם מסוים בעייתי, זה השלב האחרון שאנחנו מלמדים.

אריאל הלוי: כשגמרנו להתקיף את 3 הזירות הללו, אנחנו מסודרות, ואנחנו יכולות ללכת קדימה, ואז השורה התחתונה היא תרגול, תרגול, תרגול.

אריאל הלוי: בזירה הפוליטית יש לנו זירה מאוד מעניינת של עבודה.

אריאל הלוי: כאשר אנחנו מדריכים את שיטת ה-debate אנחנו מציעים לזירה הפוליטית 3 אפיקים.

אריאל הלוי: אפיק ראשון של ייעוץ אישי עם המתמודדת או המתמודד, ללמד את הכלים של השיטה הזאת, לתרגל אותה פעם אחר פעם אחר פעם, לשייף את המוצרים.

אריאל הלוי: להגיע למצב שבמקום שהמתמודדת אולי חוששת שיזמינו אותה לבמה, היא מתעצבנת שלא הזמינו אותה, וכל פעם שהיא רואה מישהו אחר מדבר כואב לה שזו לא היא על הבמה, כי יש לה כל כך הרבה מה להגיד, והיא מוכנה לזה.

אריאל הלוי: החלק השני זו העבודה עם צוות העוזרים והעוזרות של המתמודדת.

אריאל הלוי: זה לא בטל.

אריאל הלוי: הנושא של העבודה המקדימה שדובר פה, הכנת שאלות שצפויות להישאל, הכרת הקהל, איסוף חומר, תרגול בזמן פנוי, כל הנושא הזה של תמיכה של צוות העוזרים והעוזרות יכולים לתת למתמודדת הוא חשוב, וגם אתם אנחנו עושים סדנאות.

אריאל הלוי: לא פחות חשוב זה הנושא של הפעילות, כי לא משנה כמה אני אפקטיבית, בסופו של דבר אני בן אדם אחד, יש מגבלה פיזית לכמות האנשים שאני יכולה להגיע אליהם בצורה אפקטיבית אחד על אחד.

אריאל הלוי: אבל הפעילים הם תרגום אקספוננטי שלי.

אריאל הלוי: אם הפעילים אחידים עם המסר שלי, אם הפעילים עובדים באותה שיטה שלי, הם יכולים, מבחינתי, להיות שכפול שלי.

אריאל הלוי: אז אני יכולה ביום אחד להגיע לאלפי אנשים, והפעילים עושם את העבודה.

אריאל הלוי: אם אנחנו רוצים לשכנע אנשים להצביע, ואנחנו מתמודדת עם אדישות שלהם, פעיל או פעילה שנפגש עם האנשים בצורה אפקטיבית יכול לשנות את העניין הזה.

אריאל הלוי: זה חשוב מאוד, שם השינוי.

אריאל הלוי: אמרתי שאתן לכם דוגמה לכלי לבניית טיעון.

אריאל הלוי: אחד הנושאים שעולים פה כל הזמן, ואני חושב שהוא נמצא בלב הבעייתיות של מעמד האישה, ושל ייצוג נשים בפוליטיקה הישראלית, זה הנושא ש-52% באוכלוסייה הם נשים, 15% מחברי הכנסת הן נשים.

אריאל הלוי: יש פה בעיה מאוד רצינית.

אריאל הלוי: נאמר פה כבר שאנחנו חיים בחברה שוביניסטית, וזה נכון.

אריאל הלוי: אבל מה זה אומר שאנחנו חיים בחברה שוביניסטית, איך זה מתרגם את עצמו למכשול שאני צריכה להתגבר עליו.

אריאל הלוי: אז חברה שוביניסטית לא מעניין אותה אולי נשים.

אריאל הלוי: היא אומרת: מה אכפת לי שיש 52% מול 15%, איך זה מפריע לי?

אריאל הלוי: אני אומר שכשאנחנו רוצים לבנות טיעון משכנע אנחנו צריכים ליצור קו בין התועלת שאני ארצה להפיק כמעביר התיאום, לבין התועלת שהקהל שלי מעוניין להפיק.

אריאל הלוי: יכול להיות שאם אגיד לקהל שזה לא בסדר, זה פוגע באוכלוסיית הנשים בישראל, והקהל הזה הוא קהל שוביניסטי קשה, הוא יגיד: מה אכפת לי.

אריאל הלוי: אבל הקהל שלי רוצה להיות דמוקרטי, לקהל שלי יכול להיות שמפריע שעכשיו במהלך המדיני עם ארצות הברית ישראל משיגה או מאבדת ריבונות מדינית.

אריאל הלוי: יכול להיות שזה קהל שעוסק בהסברה ונושא על דגלו את זה שישראל היא הדמוקרטיה המובילה והיחידה במזרח התיכון.

אריאל הלוי: אז אני אאתר את הרצונות של הקהל שלי, ואמצא דרך להראות לקהל הזה איך תמיכה בי משיגה לקהל את המטרות שלו.

אריאל הלוי: אתה רוצה להיות דמוקרט, טוב לך להניף את הדגל הדמוקרטי כשאתה מדבר על הסברה ישראלית בחו"ל או כשאתה מול האנשים בפוליטיקה האמריקנית?

אריאל הלוי: אתה לא דמוקרטיה.

אריאל הלוי: כשיש לך ייצוג של 15% ל-52% באוכלוסייה, אין לך ייצוג אמיתי של דמוקרטיה, ואז אתה לא תוכל לעשות את זה, אבל אם נדאג כולנו שיהיה ייצוג שווה בפרלמנט, ובכל שאר הזירות הפוליטיות במדינת ישראל, נוכל להניף על דגלנו באמת ובתמים שישראל היא דמוקרטיה, וכדמוקרטיה נשיג ריבונות מדינית טובה יותר, נשיג יתרון יחסי בהסברה על פני מדינות שאנחנו מגדירים אותן כמדינות אויבות שלנו, וכולנו נפיק תועלת מעליית התוצר הלאומי הגולמי, לך יהיה יותר כסף בכיס, תשלם פחות מסים.

אריאל הלוי: כל זה רק משום שדאגת שיהיה ייצוג שווה של נשים בכנסת.

אריאל הלוי: אני מפיל דומינו אחרי דומינו של רציונאל, והקהל שלי מתפתה לתנועה של הדומינו, וכשהדומינו האחרון נפל, יש תמונה, והתמונה זה מה שאני תכננתי לצייר.

אריאל הלוי: התמונה זה המסר שלי.

אריאל הלוי: למדינת ישראל יש חיסרון שאפשר לתרגם אותו ליתרון.

אריאל הלוי: בארצות הברית ובאנגליה אין דבר כזה להיות פעיל פוליטי בכיר או בכירה בלי לדעת את עקרונות שיטת ה-debate.

אריאל הלוי: 85% מחברי ומחברות הפרלמנט הבריטי בוגרי שיטה זו.

אריאל הלוי: כל מי שלומד באוניברסיטה בכירה באנגליה לומד את זה.

אריאל הלוי: טוני בלייר היה אשף, אפילו ביבי נתניהו היה יו"ר מועדון ה-debate שלו ב-MIT ואלוף ארצות הברית.

אריאל הלוי: אבא אבן היה debater, חיים הרצוג היה debater.

אריאל הלוי: תצביעו לי על מישהו בזירה האמריקנית או הישראלית או על מישהו בולט במיוחד בזירה הישראלית בהופעה מול קהל והעברת מסרים, כל הסיכויים שבעולם שהבן אדם הזה למד את שיטת ה-debate.

אריאל הלוי: בארץ זה רק בחיתוליו.

אריאל הלוי: בארצות הברית זה אומר שרצים כדי לעמוד במקום.

אריאל הלוי: פה, רצים כדי לתפוס יתרון.

אריאל הלוי: מי שיהיה משכנע, מי שתצליח ללכוד קהלים ולהגיע למצב שהקהל עושה מה שהיא רוצה, אל"ף היא לא צריכה לקרוא מחשבות יותר, כי היא קובעת מחשבות.

אריאל הלוי: בי"ת יש לה יתרון אדיר על כל מי שנמצא בזירה הישראלית ולא למד את השיטה, ולצרי הרב, נכון להיום אנחנו מדברים על רוב גדול.

אריאל הלוי: תודה רבה, אני מקווה שניפגש.