הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 14, 2003-05-20 10:00

גילה גמליאל: חשוב לציין שוב שזו ישיבת המשך שבה צריכות להתקבל המסקנות הסופיות מצד הוועדה כדי להעלות אותן לסדר היום במליאת הכנסת; כך שכל אותן נשים שהציגו את העמדות שלהן בפעם הקודמת, לא ביקשנו מהן להגיע לכאן היום.

ברכה ארג'ואני: שמעתי את דברייך, חברת הכנסת פינקלשטיין, וגם את דבריך, חבר הכנסת רשף חן.

ברכה ארג'ואני: קודם כל, אני מודה לך, גילה, שאת יוזמת ואת מנסה לעשות דברים למען המשפחות החד-הוריות.

ברכה ארג'ואני: כשאנחנו מדברים על מכירת אברים – ציינת בדברייך שצריך להילחם בתופעה – השאלה שנשאלת פה היא למה התופעה הזאת בכלל יצאה לאור?

ברכה ארג'ואני: למה היא בכלל קיימת?

ברכה ארג'ואני: האם כדי להילחם בתופעה צריך להילחם באותן נשים שהגיעו למסקנה שזו הדרך היחידה, ואולי הסופית, למתן פתרון למצוקתן הכלכלית?

ברכה ארג'ואני: לפי דעתי, צריך להילחם בתופעות שהובילו את הנשים האלה להגיע למסקנה הזאת; לא יכול להיות שנצא כנגד אותן נשים מסכנות, שהגיעו למחשבה שאולי זה הפתרון היחיד.

ברכה ארג'ואני: לצערי, כשהעלינו את העניין הזה לתקשורת, רצינו שזה יגיע לאוזני מקבלי ההחלטות, שיבינו שנשים נמצאות במצב נואש; לכן הן לא יוצאות לרחובות, הן מחפשות פתרון מיידי, וזה אולי פתרון מיידי לצאת ממצוקה שהן נתונות בה.

ברכה ארג'ואני: אנחנו זועקים לכל אותם אנשים שבונים תכניות – יש בהן אולי משהו – ועושים אותן לא נכון מכיוון שזה לא מביא את הצמיחה במשק, לא מביא פתרון כלכלי למדינה.

ברכה ארג'ואני: אם היינו יודעים שזה יהיה סוף הדרך במדינת ישראל, ובעוד שנה-שנתיים תצא מהגירעון שלה, אולי היינו סופגים את זה כולנו כאזרחים טובים.

ברכה ארג'ואני: אנחנו יודעים שלא כך הדבר, ויש לכך השלכות מאוד קשות, ולנו יש ילדים; לכן אנחנו חד-הוריות, משום שיש לנו ילדים שאנחנו מגדלים אותם לבד; אנחנו צריכות להיות גם אבא וגם אמא של אותם ילדים.

ברכה ארג'ואני: כאשר אתה מדבר, חבר הכנסת רשף חן, על נשים עובדות – אף מעסיק לא יכול להבין למה אם חד הורית צריכה להיעדר מהעבודה כשהילד שלה חולה, כי אין מי שיחליף אותה.

ברכה ארג'ואני: זה לא שהיא לא רוצה לעבוד.

ברכה ארג'ואני: לשמחתי, 75% - וזה מוכח – מכלל הנשים החד-הוריות הן נשים עובדות, יותר מנשים נשואות אפילו.

ברכה ארג'ואני: זה לשמחתי, כי הסטיגמה היא שהנשים הללו לא עובדות ורוצות לקבל הבטחת הכנסה ורוצות "לסחוט" את המדינה.

ברכה ארג'ואני: זה לא נכון!

ברכה ארג'ואני: גם אותן 25% נשים שיושבות בבית מכל מיני סיבות – אני בטוחה שאם היו להן הכלים המתאימים והיכולות לצאת לעבודה הן היו עושות את זה בשמחה רבה.

ברכה ארג'ואני: זאת אומרת, זה לא תלוי רק בי או בחברותיי, אלא במדינה: מה המדינה עושה למען המשפחות החד-הוריות כדי שתצאנה לשוק העבודה; איך מערכת התמיכה מסביב גורמת להן לצאת החוצה ולדעת שהילדים שלהן מסודרים, שהם לא מתגלגלים ברחובות כל היום.

ברכה ארג'ואני: אמא כזו שיוצאת לעבודה יוצא לה נטו להיות עם הילד שלה בסך הכל שעתיים ביממה.

ברכה ארג'ואני: זה תקין?

ברכה ארג'ואני: זה סביר?

ברכה ארג'ואני: אחר כך יש לזה השלכות על הילדים כי הם סובלים ממחסור בחום ואהבה.

ברכה ארג'ואני: לכן, אני מאוד שמחה שהישיבה הזאת מתקיימת, אבל מצד שני אני מאוד מאוכזבת כי גם לפגישה לא הגיעו אנשים בדרג מקבלי ההחלטות כדי לשמוע את הדברים שלנו.

גילה גמליאל: הוזמנו כל נציגי המשרדים.

ברכה ארג'ואני: אני בטוחה.

גילה גמליאל: ידברו איתנו גם נציגי המשרדים; רציתי פשוט לפני שהם מדברים לשמוע אותך.

ברכה ארג'ואני: אני בטוחה, אבל אני הייתי מצפה ששר האוצר יהיה פה וישמע את הכאב שלנו מבחינת המצב הכלכלי שלנו; לא כדי לסחוט את המדינה.

גילה פינקלשטיין: זה יגיע אליו, כל דבר שאת אומרת פה מגיע.

ברכה ארג'ואני: בטוח שזה יגיע, אבל אין כמשמע אוזן ומראה העין.

ברכה ארג'ואני: הפרוטוקול הוא עוד מסמך שיגיע אליו, עוד נייר עבודה.

ברכה ארג'ואני: לצערי, אנחנו יודעים איך מתייחסים לנייר שנמצא על השולחן.

ברכה ארג'ואני: אנחנו בני-אדם, אני הייתי רוצה שהוא יסתכל לי עין בעין ואל החברות שלי ואל כל אותן נשים שאומרות שזהו הפתרון היחיד שלנו במקום לצאת להפגנה; זה הפתרון שלי להגיע לבית, לעבודה, לכלכלה, לתת חינוך טוב יותר לילדים שלי.

ברכה ארג'ואני: אני הייתי מצפה שהוא יישב פה ויסתכל לי בעיניים; או שיגיע גם שר השיכון.

ברכה ארג'ואני: אמנם הוא חדש בתפקידו, אבל המרכיב של המשפחות החד-הוריות הוא הבעיה העיקרית בנושא הדיור, כי אי אפשר לעזור להן כל כך בקלות.

מירה היבנר: אני שמעתי בצער את הדברים שנאמרו.

מירה היבנר: גם אם יש נציגים של משרדי הממשלה, אני אתייחס לנושא הספציפי של הסחר באברים.

מירה היבנר: רציתי להביא לידיעת הפורום הנכבד הזה שכבר כמה שנים משרד הבריאות מכין הצעת חוק בנושא של השתלת אברים; שר הבריאות הנוכחי, חבר הכנסת דני נווה, נתן אור ירוק שלפיו נעלה את הצעת החוק הזו תוך שבועות מעטים לוועדת שרים לחקיקה .

מירה היבנר: כדי שהדברים יהיו ברורים צריך לומר שבהצעת החוק הזו יש מספר רב של סעיפים, אבל תרשו לי להתמקד בעיקריים שבה.

ברכה ארג'ואני: הקריאה של החד-הוריות שהגיעה אלינו איננה עוסקת בסחר באברים; הגיעו אלינו מאות קריאות כאלה שזה אולי הפתרון היחיד שלהן.

ברכה ארג'ואני: אנחנו לקחנו את 350 הפניות האלה, וביקשנו מהן, קודם כל, לרדת מהנושא הזה, בואו נבדוק את האפשרויות העומדות בפנינו בהגשת עזרה כדי לצאת מהמחשבה הזאת ומהמצוקה; כי להיות נכה עם כליה אחת זה דבר לא נעים.

גילה גמליאל: זאת לא הייתה הטענה.

גילה גמליאל: בישיבה הקודמת הצגנו שעצם המחשבה ושזה לא מעוגן בחקיקה, מצריך קודם כל את הדרישה החד-משמעית שתהיה חקיקה במדינת ישראל נגד הסחר באברים בלי קשר לאנשים.

גילה גמליאל: להיפך, צריך לברך על אותן יוזמות של נשים רבות שפנו בדבר הנושא שלהן, ועברו תהליכים כדי לטוס לחו"ל ולבצע שם את התרומה של הכליה---

רלי בן דוד: זאת מכירה.

רלי בן דוד: נקודה.

רלי בן דוד: מישהי עומדת לנסוע אחרי שבועות.

גילה גמליאל: תכף תוכלי גם את לדבר ולהציג את הדברים.

רשף חן: אני רוצה להצטרף לדברים של ברכה: הנושא הוא לא השתלות, לא תרומות אברים.

רשף חן: זה לא הנושא של הדיון.

רשף חן: זה יכול היה להיות כל דבר אחר, זנות או כל סיטואציה אחרת שמהווה נורה אדומה ואומרת לנו שיש פה בעיה.

רשף חן: נושא של השתלת אברים הוא לא ייחודי לנשים ולא לנשים חד-הוריות; הוא יכול להיות רלוונטי לכל בן-אדם שנמצא במצוקה כספית מכל סיבה.

יהונתן הלוי: אני לא נמצא פה כמנכ"ל המרכז הרפואי "שערי-צדק", אלא על פי בקשת שר הבריאות כיושב ראש המרכז הלאומי להשתלות.

יהונתן הלוי: זהו גוף של משרד הבריאות שתפקידו לעודד תרומת אברים – לא מכירת אברים – באמצעות חתימה על כרטיס תורם, כרטיס אד"י; תפקידו השני הוא להיות אחראי כלפי הציבור שתהליך הקצאת האברים בתור מצרך נדיר – scarce commodity – ייעשה בגלוי ובהגינות.

יהונתן הלוי: אני מסכים עם כל מה שנאמר פה, בעיקר עם מה שאמרה ברכה": אנחנו מדברים על מכירת אברים כסמן מצער ומזעזע של מצוקת הנשים החד-הוריות.

יהונתן הלוי: אין צל של ספק שאם הגענו למצב כזה – נשים חד הוריות שמציעות את כליותיהן למכירה – זה צריך להיות אור אדום בשביל כולנו: בשביל החברה, בשביל המחוקק כנציג החברה ובשביל הממשלה כמקבלת החלטות.

יהונתן הלוי: לכן "המחותנות" של משרד הבריאות כאנשים שמפקחים על תרומות אברים ועל השתלות אברים בישראל היא נוכחות שולית; ואני מצטרף לדברי חברתי, היועצת המשפטית, ישנו בקנה וקרוב מאוד לשיגור חוק השתלות שיאסור סחר באברים, יותיר אפשרות לתקנות שיתנו פיצוי על אובדן השתכרות למי שיתרום אברים; אבל יאסרו בכל צורה שהיא סחר באברים, גם בארץ וגם לגבי ישראלים שיהיו מעורבים בכך בחו"ל.

יהונתן הלוי: זה ימנע את יציאתה של אותה אישה אחרי שבועות לחו"ל, וכדאי מאוד לשכנע אותה, בכל צורה שלא זו הדרך.

יהונתן הלוי: אני חייב לומר בלי חלילה לרמוז שמכירת אברים של כל אדם – לאו דווקא אם חד הורית – בעקבות מצוקה כלכלית איננה קבילה לחלוטין.

יהונתן הלוי: יחד עם זאת, האמירה שלך שלא נעים להיות אדם עם כליה אחת לאחר תרומה, איננה מדויקת רפואית, משום שתרומת כליה מן החי היא מצווה גדולה בהלכה; לא רק שהיא מותרת, חברת הכנסת פינקלשטיין, היא מצווה גדולה וכשירה לחלוטין מבחינה רפואית ואתית, אבל כשהדבר נעשה בנפש חפצה ללא לחץ ולא מתוך מצוקה כלכלית.

גילה פינקלשטיין: על זה דיברתי, על הנפש.

יהונתן הלוי: בוודאי שזה לא הפתרון, ואני מצטרף לכל מי שדיבר לפניי: מכירת אברים במדינת ישראל בכל צורה – צריכה להיאסר, והיא תיאסר בחוק בחודשים הקרובים.

שרי כהן: אגף הכשרה עוסק בכל הנושא של הכשרה מקצועית לדורשי עבודה, מקבלי דמי אבטלה, מקבלי אבטחת הכנסה וכל מי שרשום בשירות התעסוקה או נמצא מחוץ למעגל העבודה.

שרי כהן: האגף ראה חשיבות בכל הנושא של העצמה כלכלית של נשים חד הוריות – ואני מתחברת לדבריו של חבר הכנסת, חן רשף – מההיבט של מה יכולה אישה ומה יכול לעשות גבר להעצמה הכלכלית שלהם ולעצמאות הכלכלית שלהם, לטובתם ולטובת ילדיהם או לטובת הסביבה וכדוגמה לכל הסביבה.

שרי כהן: מתוך הכרה בחשיבות נכנסנו כבר כמה שנים לנהלים מאוד ברורים, שלנשים חד הוריות יש עדיפות בקבלה להכשרה מקצועית.

שרי כהן: בדיון הקודם היו כמה התבטאויות שזה לא תמיד עובד כך, וגם הזמנו ונתנו כתובות וטלפונים לכל בעיה שמתעוררת.

שרי כהן: לא שמענו עד היום – אולי בגלל העיצומים והשביתות העסק לא מתנהל כבשגרה – אבל בוועדות קבלה מתוך מודעות ומחויבות יש עדיפות לנשים בקבלה להכשרה מקצועית, והן יכולות להשתתף בכל הקורסים שלנו.

שרי כהן: פרט להכשרות קצרות שדורשות 10-11 שנות לימוד ועד הכשרות להסבת אקדמאים שפתוחות בפני כולם, הוקמה יחידה שאני ממונה עליה – היחידה לקידום נשים מתוך הבנה שכדי להעצים נשים ולהכשיר אותן לעבודה יש צורך בתשומות נוספות; פרט להכשרות הרגילות אנחנו מכניסים כלים של הכנה לעבודה, השתלבות בעבודה, התמדה בעבודה והתמודדות עם כל התפקידים המרובים של נשים שמאפיינים את כולן.

שרי כהן: אנחנו מכוונים מאוד לטיפול בנשים חד-הוריות בעיקר עם גורמים של רווחה וקהילה; עובדים עם נשים בקבוצות הכנה לקראת יציאה לעבודה, כי זה תהליך, ולנשים חד הוריות יש בעיות שונות ומרובות יותר.

שרי כהן: עובדים איתן בקבוצות של הכנה לעבודה עם ליווי לאורך זמן.

שרי כהן: אלה בדרך כלל נשים לקראת שלבים של מבחן התעסוקה, שצריכות להיכנס למעגל של מוכנות והיערכות; תחום של עבודה מהבית או יזמות הם תחומים שאנחנו משתדלים לשלב בו נשים חד הוריות.

שרי כהן: זה לא דורש פחות שעות עבודה, ולא מחויבות קטנה יותר, אבל יש בכך גמישות, וזה מענה נוסף.

שרי כהן: כל זה טוב ויפה, אבל אם התנאים הסביבתיים מונעים מנשים לצאת לעבודה ליום שלם, אז זה די קשה.

שרי כהן: בקורס ההכשרה אנחנו עובדים איתה הרבה מאוד על מיומנויות רכות: ההיערכות האישית וההיערכות המשפחתית, ללמוד לקבל עזרה, להסתכל לטווח רחוק – אולי בטווח הקצר והמיידי הקשיים הם גדולים ויש הפסד, אבל לטווח הרחוק זה משתלם וזה כדאי; אבל כשהתנאים הסביבתיים מקשים זה מאוד מקשה, והטיפול צריך להיות בשני המישורים: אחד, עבודה על העצמה ועצמאות כלכלית – מה שאנחנו מאוד משתדלים לעשות – כמפתח לבניית חיים תורמים וטובים; המסלול השני הוא התנאים שיאפשרו לנשים לצאת לעבודה גם ליום ארוך ולבנות מסלול של קריירה.

ברכה ארג'ואני: כמה קיצצו מתוך הפרוייקטים האלה בתכנית הכלכלית?

שרי כהן: בתקציב של הכשרת מבוגרים – וזה לא מדויק – יש קיצוץ של כ- 60 מיליון.

ברכה ארג'ואני: זה משפיע מאוד?

שרי כהן: זה משפיע מאוד על ההכשרה, אבל לאו דווקא בתחום הזה.

שרי כהן: בתחום שלי, של העצמה, הכנה וקידום של נשים אין שום קיצוץ.

ברכה ארג'ואני: איך אתם בנויים להיערך במסגרת של לימודים גבוהים, במסגרת של הכנה והעצמה ויציאה לעבודה טובה יותר?

גילה גמליאל: אני הגשתי הצעת חוק שתתקן את הנושא הזה; היום שוללים מנשים שיוצאות ללימודים במוסדות להשכלה גבוהה את הזכויות שמגיעות להן בגלל היותן נשים חד הוריות.

גילה גמליאל: אני שמחה לומר שבפגישה שהייתה לי עם ראש הממשלה השבוע, הוא גם בעד החקיקה וגם מזרזים את זה עכשיו בוועדת השרים.

גילה גמליאל: אני מקווה שזה יעבור כמה שיותר מהר.

ברכה ארג'ואני: מה שחשוב זה מה האוצר אומר.

גילה גמליאל: אם יש גיבוי מראש הממשלה אני מאמינה שיהיה בסדר, אבל עוד חזון למועד.

שרי כהן: זה לא תחום האחריות של משרד העבודה, לימודים גבוהים.

גילה גמליאל: הבעיה היא שמחייבים את הנשים החד הוריות לעבוד בכל שעה.

גילה גמליאל: כלומר, אם יש עבודה רק בשעות אחר הצהריים או רק בערב או רק בבוקר – בכל שעה הן תצטרכנה להסכים לקבל את העבודה הזאת.

גילה גמליאל: אם לא – שוללים מהן את הזכות לעבודה בלי התחשבות במספר הילדים או באישה בנקודת הזמן הזאת.

גילה גמליאל: איך זה נסבל בהתחשב בנתונים הקשים?

גילה גמליאל: כלומר, אישה רוצה לצאת לעבודה, ואין מי שיישאר עם הילדים הקטנים בבית בערב?

גילה גמליאל: בהזדמנות הזאת אני רוצה להודות למרכז מחקר ומידע של הכנסת וליפעת שחק שדאגה לכל הנתונים כאן.

גילה גמליאל: תודה לך.

שרי כהן: זה בתחום האחריות של שירות התעסוקה, שזה גוף נפרד מאגף הכשרה, אבל לפי הנהלים, מי שעומד בתנאים של כשירות ובריאות צריך ללכת לכל עבודה שהוא מופנה אליה; עם זאת יש התחשבות ומאמץ בשירות התעסוקה להפנות נשים לעבודה בשעות הבוקר ככל האפשר וכפוף לנהלים.

רשף חן: אם יש למישהי שלושה ילדים בבית, את רוצה לומר לי שמישהו ברצינות חושב שהיא תצא לעבוד בשעות הערב, ואם היא לא תעשה את זה ישללו לה את הזכויות?

שרי כהן: בשעות הערב לא שולחים, מה זה בשעות הערב?

גילה גמליאל: אנחנו נשמע גם את הנציגים של הנשים החד הוריות.

גילה גמליאל: אנחנו הזמנו לכאן את הנציגים מטעם לשכת התעסוקה, ולצערי, אני לא רואה אותם פה.

מרים פבר: יכול להיות שלא אני האדם הנכון לבוא, אלא מי שעוסק בחד הוריות, אבל הקישור שאולי בגללו הזמינו אותי הוא הטיפול בילדים.

מרים פבר: קיבלתי את ההודעה הזאת אתמול בערב וחשבתי שהשאלה שעולה היא האם לתת לאימהות חד הוריות למכור את הכליה שלהן בשביל הילד שלהן.

מרים פבר: אמרתי: "טוב, הן כמו כל עם ישראל, מה שאפשר לעשות – עושים"; הייתי דיי מופתעת היום בבוקר מהשאלה: "בכלל".

מרים פבר: אני מצטרפת לכל מי שעושה את הקישור הזה שזה לא ראוי ולא נכון, והמדינה צריכה להושיע ולעזור לכל מי שרוצה למכור כליה – חדהורי או לא חד הורי – כדי שלא ימכור כליה למען פרנסה.

מרים פבר: זה הערך שהמדינה צריכה לדגול בו ולעשות את המיטב כדי שזה לא יקרה.

רשף חן: זה לא הנושא.

רשף חן: הנושא הוא אימהות חד-הוריות.

רשף חן: יכול להיות שאת פה בטעות, אבל זה הנושא.

מרים פבר: בכל זאת תרשו לי, אני רוצה להשוות את זה לעיסוק בזנות.

גילה גמליאל: ברשותך, תסבירי לנו את ההשוואה הזאת.

מרים פבר: ודאי שאסביר אותה, וחבר הכנסת חן כבר העלה את ההשוואה הזאת.

גילה גמליאל: מפריע לי שהדיון הוא בכיוון הצורך בסחר באברים, ואני לא חושבת שזה פותר לנשים החד-הוריות את בעיותיהן.

גילה גמליאל: אנחנו שואלים, כפי שאמר חבר הכנסת רשף חן, איך מתקבל על הדעת שאם חד הורית מגיעה למצב שבו היא רוצה למכור כליה?

גילה גמליאל: זו הנורה האדומה שהוא דיבר עליו.

מרים פבר: את יכולה לשאול, איך אם חד-הורית מגיעה למצב שהיא רוצה לעסוק בזנות כדי להעלות את רמת החיים שלה?

גילה גמליאל: זה בדיוק מה שהוא אמר.

רשף חן: זה בדיוק מה שאמרתי; גם זו נורה אדומה!

מרים פבר: אף פעם לא נוכל לספק את רמות החיים שכל אישה תרצה.

גילה גמליאל: אני חושבת שכאן---

מרים פבר: אם אנחנו יכולים לעזור להם, לעשות בחירה נכונה – הבחירה בתרומת כליה היא הרבה יותר סבירה מאשר זנות.

גילה גמליאל: אבל אולי בעצם מכאן נובעות הבעיות; אלה התפיסות המקובעות שבאות ממשרדי הממשלה סביב הסיטואציה הזאת.

גילה גמליאל: הן לא יכולות בגלל התנאים שמקציבה להן הממשלה, והן רוצות לצאת לעבודה.

גילה גמליאל: לכן פנינו אלייך: איך אומרים להן לעבוד בלילה בעוד יש להן ילדים בני שנתיים-שלוש; העלויות למטפלת תעלינה להן יותר מאשר שכרן במקום העבודה.

גילה גמליאל: אלה השאלות שבגללן כינסנו היום את הדיון כדי לקבל תשובה.

גילה גמליאל: יכול להיות שזה לא בתחום שיפוטך ואחריותך – עדיף פשוט במצבים כאלה לומר את זה ולא לענות.

גילה גמליאל: אז אנחנו נבוא בטענות למי שלא הגיע לכאן.

מרים פבר: זה באמת לא באחריותי.

גילה גמליאל: זה בטח לא הפתרון למצוקות הנשים החד הוריות.

ברכה ארג'ואני: יש גם העניין של הדיור: 80% מתוכן הן במצוקת דיור קשה מאוד.

ברכה ארג'ואני: זאת אומרת שיש גם עול בהגעה לקורת גג, זה נטל.

גילה גמליאל: אנחנו תכף נשמע את הנציגות של משרד השיכון, אבל מרים, אם זה לא בתחום שיפוטך---

רשף חן: גברת פבר, אני רוצה בכל זאת לשאול אותך לגבי השאלה שהעלית: מה הופך אם לאם בלתי ראויה.

רשף חן: אם האם הזאת היא צייתנית גמורה שמצייתת לרשויות המדינה, והם אומרים לה שהיא חייבת לעבוד משעה 16:00 עד 22:00 , והתוצאה היא שהיא לא רואה את הילדים שלה בכלל, כי הם בלימודים עד 16:00, ואחר כך היא עובדת.

רשף חן: האם זה יוצר מצב של אם בלתי ראויה?

רשף חן: לדעתי, כן! לא יכול להיות שהמדינה במדיניות שלה תהפוך את ההורים האלה להורים בלתי ראויים.

רשף חן: דוגמה אחרת: עלה כאן נושא הדיור; אם נוצר מצב שהאם הזאת לא מסוגלת לספק מגורים לילדים שלה – נעזוב את הזכויות שלה כאדם, ונתייחס לחובותיה וחובות המדינה דרכה להגן על ילדיה.

רשף חן: תסכימי איתי שאם אנחנו לא יוצרים מצב שיש לה אפשרות לתת לילדים האלה מגורים – נוצר מצב של הורה בלתי ראוי; ואז אנחנו עומדים בפני מצב של או להפריד אותה מהילדים שלה כדי לתת לה מגורים, או לא לשלוח אותה לעבוד בשעות כאלה – על פניו זה הדבר שצריך לעשות.

גילה גמליאל: לא לא לשלוח אותה, לא לחייב אותה.

רשף חן: אולי זה ההקשר שאת כן צריכה להיות פה; הדיון באם חד הורית עוסק במשפחה של האם הזו, ולא פחות מהאם – אולי אפילו יותר מהאם – בזכויות של הילדים בסיטואציה הזאת שהם במצב מאוד בעייתי.

גילה גמליאל: יותר מזה, שלא יתפרש כאן, שנשים לא יכולות לעבוד בערב; ודאי שכן, אבל מתוך בחירה ולא מתוך כפייה, ואם יש תנאים סביבתיים שמאפשרים לה וביכולה לבצע אותה; לא להעמיד את הדברים כך שאם היא לא עושה את זה נחרץ גורלה, והיא לא מקבלת משאבים או הכנסות.

גילה גמליאל: כאן הבעיה.

רשף חן: זה נכון.

מרים פבר: אני יכולה להגיב?

גילה גמליאל: אני אתן לך להגיב, אבל קודם כל תדבר רלי בן דוד מארגון לזכויות הדיור שתחדד את הנקודות האלה.

רלי בן-דוד: חבר הכנסת רשף, אחרי שאם חד הורית עברה את השלב של קבלת דמי אבטלה, ואז היא מחויבת לקבל כל עבודה, ברגע שהיא מסרבת לקבל עבודה מהטעמים האלה של עבודה בין 16:00 ל- 22:00 היא נחשבת לסרבנית.

רלי בן-דוד: אבל בוא ניקח את זה קרוב אלינו:

רלי בן-דוד: עבודה רגילה מ- 8:00 עד 16:00 – הילד נמצא בגן של העירייה מ- 8:00 עד 13:00.

רלי בן-דוד: עלות של צהרון היא בין 600 ל- 800 שקלים לילד – הוצאה אדירה.

רלי בן-דוד: מה קורה כשמדובר בשני ילדים?

רשף חן: אני צריך ללכת לאיזו הצבעה, אני מתנצל.

רלי בן-דוד: כאשר את עובדת ומתפרנסת ואת צריכה את העזרה הזאת, אז את זכאית לאחוזי ההנחה הנמוכים; כאשר את מובטלת או כאשר את מקבלת קצבת הבטחת הכנסה – את זכאית למרב ההנחה.

גילה גמליאל: זה האבסורד.

רלי בן-דוד: אם חד הורית, לדוגמה, שעובדת זכאית ל20% הנחה בארנונה; אם חד הורית שנתמכת באחת הקצבאות של ביטוח לאומי, מגיעים לה 70% הנחה.

רלי בן-דוד: אז איפה פה ההיגיון?

גילה גמליאל: אנחנו ביקשנו כאן מנציגי המשרדים לפרוס את הזכויות; מה השינויים שבוצעו, מה המצב היום של הנשים החד הוריות כדי שהן תדענה אותן בצורה מרוכזת – כפי שביקשנו בישיבה – ואני רואה שלצערי, הדברים לא כל כך מעוגנים כפי שרצינו, אבל בזה נדע איך לטפל בהמשך.

רלי בן-דוד: תרומת אברים זה דבר נפלא – אני בעצמי מחזיקה כרטיס של אד"י למקרה שחלילה יקרה לי משהו, שיקחו את אברי ויתרמו, ואם הצלתי נפש אחת הרי זה שכרי – אבל מכירת כליה לא נולדת ביום אחד; להגיע למצב שאומרים:

רלי בן-דוד: "אני רוצה למכור כליה" – זה לא נולד ביום אחד.

רלי בן-דוד: צריך להגיע לסדר גודל של חוב שאת מרגישה שאת טובעת, ואין לך דרך לצאת מזה.

רלי בן-דוד: איך מגיעים למצב הזה?

רלי בן-דוד: מגיעים כי חוזרות הוראות קבע, וחוזרים צ'קים, ונכנסים לעוד מינוס, ולוקחים הלוואות שונות.

גילה גמליאל: שמענו על הוצאות לפועל.

רלי בן-דוד: ורוב הנשים האלו שיש להן גם הוצאות לפועל, לקחו הלוואות בשוק האפור, יש נושים שרודפים אחריהם, הן חיות במקלטים, הן חיות בפחד נוראי; לקחת הלוואה מהשוק האפור זה צעד של יאוש, שהוליד בעקבותיו עוד מצב של פחד, ונשים חיות כל פעם במקלט אחר כדי שלא יתפסו אותן.

רלי בן-דוד: לא רק מכירת הכליות ולא רק זנות, אני מכירה אימהות חד הוריות שמפרסמות במקומונים את המודעות הקטנות: מארחת או מוכנה בבית מלון; ויש אמא אחת שאני מכירה אותה באופן אישי, שהיא בלדרית סמים, ולו רק בגלל העובדה שהעבר שלה נקי.

רלי בן-דוד: היא פנתה לאחד מהאנשים שמתעסק בסמים הציעה את שירותיה.

רלי בן-דוד: היא אמרה לו: "אני נטולת עבר פלילי, אף אחד לא ישים עליי עין, תן לי", ועשתה שתי העברות.

רלי בן-דוד: היא לא מוכנה לדבר איתי יותר: "הנה, אני לא מוכרת כליה, אני סוחרת סמים".

רלי בן-דוד: זה נורות אדומות?

רלי בן-דוד: זה לא נורות, זה פרוז'קטורים אדומים! החברה הולכת ומדרדרת.

רלי בן-דוד: והצד הנפגע ביותר הם הילדים; אין אמא בבית כי אמא עושה עבודות מזדמנות, ואמא צריכה לעשות עבודות שהיא לא צריכה לעשות אותן.

רלי בן-דוד: למה?

רלי בן-דוד: כי בכל יום יש משהו אחר, בכל יום לוקחים לנו ביס אחר מהתקציב שלנו.

רלי בן-דוד: לא כולנו פרזיטיות, ולא כולנו מקבלות הבטחת הכנסה.

רלי בן-דוד: אני באופן אישי עובדת, אני חברת מועצת העיר ירושלים – אם חד הורית 12 שנה לשני ילדים מתבגרים, בן 17 ובת 12.5.

רלי בן-דוד: אני עובדת בניקיון, באבטחה, אני ברמנית, ואני דורמנית.

רלי בן-דוד: אני עושה כל מה שצריך כדי להאכיל את הילדים שלי בכבוד, וכמוני יש עוד אלפי אימהות שעושות את זה, אבל בלי העזרה של המדינה אי אפשר להמשיך לחיות.

רלי בן-דוד: תסתכלו עלינו, אנחנו מפרנסות יחידות.

רלי בן-דוד: יש לנו הא בהתליא בנושא המזונות: אם הבעל לשעבר לא משלם מזונות, ואנחנו פונות לביטוח לאומי, אנחנו לא יכולות להיות מעל ברוטו מסוים כדי לקבל את המזונות; ואם את מקבלת מזונות דרך ביטוח לאומי, את לא יכולה לקבל הבטחת הכנסה – הכל פה קשור זה לזה, ואנחנו עומדות בין הפטיש לסדן.

רלי בן-דוד: יש לנו את הדור הבא של המדינה הזו לגדל.

רלי בן-דוד: יש לנו ילדים שירכיבו את הדור הבא, ובבית הזה, הכנסת, יחליטו האם הדור הבא יהיה עוד דור של צווארון כחול – במקרה הטוב – או עוד דור של עבריינים, של זונות ושל נרקומנים.

רלי בן-דוד: אנחנו מדברים על הילדים שלנו.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לרלי, אני חושבת שהנקודה הובהרה מהלב; כמי שהציגה לא פעם וטיפלה בכל כך הרבה נשים שפנו אליה והיו בישיבה האחרונה – חלקן גם ירדו ממכירת כליה הודות לעזרה שלך – אני ממש מברכת אותך.

רלי בן-דוד: יש מישהי שאחרי שבועות נוסעת לארצות הברית ביוזמה אישית שלה; היא פנתה אליי וביקשה ממני שאכניס אותה לאינטרנט; אמרתי לה שאני מצטערת, שאני לא יכולה לתת את ידי למעשה פלילי, אני יכולה לעזור לה לצאת מזה.

רלי בן-דוד: היא לא רצתה, פנתה לעיתונות זרה, פרסמה בעיתון מודעה, וכרגע יש אדם בניו-ג'רסי שמועמד להשתלת כליה.

רלי בן-דוד: עשו התאמה, שלחו את כל הניירת הרפואית, אכן יש התאמה.

רלי בן-דוד: הסבירות היא שכשבוע אחרי שבועות היא תיסע לארצות הברית למכור את הכליה תמורת 110,000$.

גילה גמליאל: בהזדמנות הזאת אנחנו קוראים לנשים לעצור לפני שהן פוגעות בעצמן.

גילה גמליאל: כל המהלכים האלה, לא רק שהם לא חוקיים – עזבו את הלא-אנושיים והלא-מוסריים, הם גם לא בריאותיים.

גילה גמליאל: ויותר מזה, לאותן נשים תהיה נכות, ולא יודעים מי עושה להן את הדברים האלה.

גילה גמליאל: זו שערורייה שצריך למנוע.

גילה גמליאל: אם תוכלי לשדל את אותה אישה להגיע אלינו, אנחנו נדאג לדבר איתה ולנסות להפעיל את כל השכנועים כדי למנוע את ההחלטה הכאובה.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את נציגת משרד השיכון, הגברת אירית פרידלנדר, ראש תחום תכניות הסיוע.

גילה גמליאל: אם תוכלי להציג לנו את הנתונים שלכם על נשים חד-הוריות.

אירית פרידלנדר: במשרד השיכון נתנו העדפה בסיוע למשפחות חד הוריות.

אירית פרידלנדר: יש לנו שלושה מסלולים אפשריים בסיוע, ובשלושתם חלה פגיעה: בנושא פתרונות דיור בשיכון הציבורי אין היום כמעט פתרונות כאלה, מכיוון שלפי ההחלטות הממשלה עוד משנת 99' התחילו להימכר דירות לדיירים בהנחות של 90%, ולכן אין התפנות של הדירות, ואין דירות חדשות שנכנסות למחזור כדי לספק אותן לדיירים מחוסרי דיור.

אירית פרידלנדר: לא מצטרפות דירות למלאי מכיוון שאין מספיק תקציב לקנות דירות חדשות למלאי הזה; נושא שני – שרוב החד הוריות הסתייעו בו – הוא נושא סיוע בשכר דירה בשוק הפרטי.

אירית פרידלנדר: בתחום הזה חלה פגיעה מאוד חמורה: ביוני 2002, לפי החלטות הממשלה, קוצץ הסיוע במידה רצינית, וזכאיות שקיבלו בעבר סיוע המשיכו לקבל, אבל כל שנה מוקטן 5% מהסיוע.

אירית פרידלנדר: זכאיות חדשות שמצטרפות, הסיוע שלהן קטן ב- 50%, וגם להן כל שנה יקטן הסיוע ב- 5% אחוזים, כל זה לפי החלטות הממשלה.

אירית פרידלנדר: החלטות הממשלה החדשות חיסלו את האפשרות לקבל מענקים לרכישה; היום אף זכאי כמעט אינו מקבל מענק לרכישה.

אירית פרידלנדר: כל הסיוע שמדינת ישראל נותנת היום לזכאים – כולל חד הוריות שנהנו מעדיפות בתחום הזה – כולו בהלוואות בלבד.

אירית פרידלנדר: כך שכל שלושת המסלולים, הופחתו בהן הסובסידיות, ואני רואה שרק הולך ורע.

גילה גמליאל: אין כיוון לבשורות טובות.

רלי בן-דוד: מכל הכיוונים זה לוחץ.

אורנה ורקוביצקי: אין ספק שחלה פגיעה חמורה בכל השכבות החלשות לרבות המשפחות החד-הוריות.

אורנה ורקוביצקי: זה התחיל מחוקי ההסדרים של שנת 2002 והמשיך בחוק ההסדרים של שנת 2003, וחוק ההסדרים שעכשיו עומד להצבעה שהוא נוסף ל- 2003.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו, משרדי הממשלה מופקדים למלא את הוראות החוקים שהתקבלו בכנסת, ואלו החוקים שהתקבלו בכנסת; מה שקדם להחלטה בכנסת זה גם החלטת הממשלה.

אורנה ורקוביצקי: חוקי ההסדרים האחרונים פגעו בצורה רצינית מאוד גם ברמת הקצבה להבטחת הכנסה, בקצבאות הילדים; בנושא ההטבות הנלוות הוחלט להפסיק את הזכאות להטבות נלוות רק מכוח היותן מקבלים הבטחת הכנסה, והוחלט שהקריטריונים יהיו לפי מבחן הכנסות.

אורנה ורקוביצקי: במידה מסוימת זה יענה על הטענה שאת אמרת, שלא ייתכן שאישה עובדת תזכה להנחה פחותה, ואישה לא עובדת תזכה להנחה גדולה.

אורנה ורקוביצקי: העניין הזה כן עומד להשתנות, ומבחן ההכנסות יהיה אחיד: לא משנה מה מקור ההכנסה שלך, את תקבלי הנחה בהתאם לגובה ההכנסה שלך.

גילה גמליאל: לא משנה אם אישה עובדת או מקבלת הכנסה, המדדים לפי ההכנסה---

אורנה ורקוביצקי: נכון.

אורנה ורקוביצקי: אבל אין ספק שזה על חשבון ברמת ההטבה שהיו זכאיות קודם לכן מקבלות הבטחת הכנסה.

אורנה ורקוביצקי: זאת אומרת, זה לא שהגדילו את התקציב של ההטבות, אבל הוא יחולק אחרת: אלה שקיבלו הרבה – יקבלו פחות, ואלה שלא קיבלו בכלל – יכול להיות שכן יקבלו.

אורנה ורקוביצקי: אני עוד לא יודעת מה יהיה המבחן, זה עוד לא נקבע.

אורנה ורקוביצקי: ההורדה של רמת הקצבאות תתחיל כנראה מהחודש הבא – היא הייתה צריכה להתחיל מהחודש הזה, אבל בגלל השביתה לא הספקנו לבצע את זה.

גילה גמליאל: יקחו את זה רטרואקטיבית?

אורנה ורקוביצקי: כרגע אנחנו לא ניקח את זה רטרואקטיבית.

אורנה ורקוביצקי: הביטוח הלאומי התריע על כל חוק ההסדרים ועל הפגיעה החמורה; למרות הכל זה התקבל.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו גם ביקשנו לא להחיל את זה רטרואקטיבית, כיוון שלא יכולנו ליישם את זה תוך שבועיים; ההצבעה על חוק ההסדרים הייתה באמצע דצמבר, ורצו שזה יחול כבר מינואר.

אורנה ורקוביצקי: בוודאי שאי אפשר להיערך בתיקונים כל כך משמעותיים---

גילה גמליאל: השאלה היא מאוד קריטית.

אורנה ורקוביצקי: הביטוח הלאומי ביקש לתקן את חוק ההסדרים שהתקבל בדצמבר 2002 ולדחות את מועד התחולה מינואר 2003 ליוני 2003.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו עדיין לא קיבלנו תשובה.

אורנה ורקוביצקי: כרגע לא נגבה את החובות עד קבלת התשובה.

גילה גמליאל: זה נשמע על פניו שערורייתי שידרשו מנשים חוב של חצי שנה רטרואקטיבי.

אורנה ורקוביצקי: את זה הכנסת חוקקה, אני מאוד מצטערת.

אורנה ורקוביצקי: הייתה הצבעה בכנסת, ואנחנו התרענו בוועדת כספים.

גילה גמליאל: זו כבר דרישה שצריכה לצאת מכאן חד משמעית, שרטרואקטיבית זה בלתי נסבל – לבוא לאנשים וליצור להם חובות.

אורנה ורקוביצקי: סכום הפגיעה הממוצע הוא בסביבות 740 שקל, שזה המון.

אורנה ורקוביצקי: יש נשים שתיפגענה ביותר מ- 1000 שקל, ויש נשים פחות; הממוצע הוא בסביבות 700 שקל.

אורנה ורקוביצקי: יש נשים שגם תצאנה מהמעגל בגלל יישום חוק ההסדרים.

אורנה ורקוביצקי: מרים יכולה לתת את האומדנים.

מרים שמלצר: בחודש הבא נדע נתונים יותר טובים.

מרים שמלצר: לפי האומדנים שלנו, בערך ל- 2300 משפחות חד הוריות עם ילד אחד תופסק הגמלה לחלוטין, ולעוד 25000 משפחות חד הוריות הגמלה תופחת.

מרים שמלצר: הסכום הממוצע לקצבה הממוצעת של הקבוצה הזאת הוא כ- 620 שקלים; למשפחות חד הוריות עם שני ילדים הפחיתו את הקצבה ביותר שקלים בערך 1750 שקלים – ההפחתה הגדולה ביותר בשקלים בכל קצבאות הבטחת הכנסה הייתה למשפחות חד הוריות עם שני ילדים.

ברכה ארג'ואני: מדובר על הבטחת הכנסה או גם מזונות?

מרים שמלצר: גם מזונות.

מרים שמלצר: הן צמודות זו לזו בערכים.

מרים שמלצר: האומדן שלנו הוא של 750 משפחות עם שני ילדים, שתופסק הקצבה לחלוטין, ועוד כ- 20000 משפחות שהיא תופחת.

מרים שמלצר: סכום הפגיעה הממוצע של ההפסקה ושל ההפחתה הוא בערך 860 שקלים, שליש מהקצבה הממוצעת.

גילה גמליאל: התייעצו בכם לפני ההחלטות?

ויקטור כהנא: גילה, בחייך!

אורנה ורקוביצקי: אנחנו ישבנו גם בוועדת כספים והגשנו מסמכים והתרענו, והצגנו מצגת.

אורנה ורקוביצקי: נלחמנו.

אורנה ורקוביצקי: את מי זה מעניין?

גילה גמליאל: מתי זה היה, לפני שנתיים?

קריאות: עכשיו.

גילה גמליאל: היה צריך לקום קול צעקה כבר בתקופה ההיא.

גילה גמליאל: מה שקורה היום, מדובר על חקיקה שעברה טרם זמננו, החלטות שהתקבלו טרם זמננו.

רלי בן-דוד: את עוד לא היית חברת כנסת, אבל מדובר באותה ממשלה.

ברכה ארג'ואני: הזעקה הייתה קיימת, אבל זה נפל על אוזניים אטומות.

גילה גמליאל: מה שקורה בפועל היום, בדיעבד להילחם זה בטחנות רוח.

גילה גמליאל: עכשיו מן הראוי ומן החובה במזעור הנזקים, וממש חובה להעביר את הדחייה הזו ליוני.

גילה גמליאל: זה יהיה בלתי נסבל.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו נשמח מאוד אם תעזרי לנו.

גילה גמליאל: בגלל זה אנחנו מעלים את זה.

גילה גמליאל: מלבד הנתון העובדתי של הסתגלות לקיצוצים, הקיצוץ וחובות של חצי שנה בגלל בעיות ביורוקרטיות – מן הראוי לקחת את זה קודם כל בחשבון.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו התרענו מראש שינואר 2003 זה לא ראלי, וביקשנו שבחקיקת חוק ההסדרים מועד התחולה מראש לא יהיה ינואר, ולמרות הכל האוצר הכניס את מועד התחולה.

מרים שמלצר: הכנסת הצביעה על זה.

גילה גמליאל: מדובר על כנסת קודמת.

גילה גמליאל: אני לא רוצה לשפוט ולחלק ציונים, אבל בשביל זה אנחנו כאן כדי למזער את הנזקים במגבלות היכולת שלנו.

גילה גמליאל: אני רוצה לשאול: על אילו סכומים מדובר?

גילה גמליאל: אני מדברת על הפער של החצי שנה, לא על כל אישה, אלא על כל סכום.

אורנה ורקוביצקי: אם ההפחתה הממוצעת היא של 700 שקל, כפול 6 זה 4200 שקל חוב ממוצע לאישה.

גילה גמליאל: לא על זה דיברתי.

גילה גמליאל: הסכום מבחינה תקציבית.

מרים שמלצר: בין 900 למיליארד שקל.

גילה גמליאל: לגבי כל החצי שנה הזאת?

אורנה ורקוביצקי: החוב את מדברת?

גילה גמליאל: נושא הוא נשים חד הוריות בראייה אחורה לגבי קצבאות.

אורנה ורקוביצקי: אנחנו נדע בחודש הבא.

גילה גמליאל: אני רוצה שתעבירו את כל הנתונים האלה לשולחני, בבקשה.

רלי בן-דוד: אני חייבת לביטוח לאומי כסף עכשיו, את מבינה, נולד לי חוב חדש.

רלי בן-דוד: אם לא הספיק לי החשמל, ארנונה והטלפון שניתקו לי, אז יש לי עכשיו עוד חוב.

גילה גמליאל: גם לא רק שלא שמענו פה בשורות טובות, נראה לי שהישיבה הזאת הובילה להבנה עד כמה המצב עוד יותר קשה.

ויקטור כהנא: אני רוצה להגיד כמה מילים על החד הוריות כאדם שמכיר אותן מקרוב.

ויקטור כהנא: אני רוצה להתריע על הסכנות.

ויקטור כהנא: אין לי שום בעיה עם הביטוח הלאומי כי אני מכיר את הנציגות שלהם.

ויקטור כהנא: הסכנות הן רבות, ואנחנו נמצאים במצב מאוד מסוכן.

ויקטור כהנא: אין לי יותר מה להגיד.

גילה גמליאל: אני חושבת שאמרת בזה את הכל.

ויקטור כהנא: אני לא מסוגל להוסיף.

מרי חדאייר: הנושא של מתן היתר לנשים חד הוריות לתרום את הכליה הוא מאוד שערורייתי.

מרי חדאייר: מפה אנחנו חייבות, כל מי שעוסק בתחום לא לאפשר, ובאופן מיידי להקים צעקה שהנושא הזה לא יתגלגל: להפסיק את כל ההתארגנות הזאת של החד הוריות לתרום כליה.

מרי חדאייר: זה שערורייתי ביותר.

גילה גמליאל: אף אחד לא מאפשר, זה לא נתון לשיקול של מישהו מטעמנו.

גילה גמליאל: חשוב להבהיר שהיום זה אפילו לא בגדר "לא חוקי", זה האבסורד שדיברנו עליו.

ויקטור כהנא: אני מאמין שבזמן הקרוב ביותר – כמו בכיכר הלחם, כיכר המדינה – עקב מחסור בדירות, הנה לדוגמה: אם חד הורית מכפר סבא, חברה בעמותה שלי, עומדת להיזרק החוצה.

ויקטור כהנא: היא קטועת רגל אחרי אירוע מוחי – אני אישית מטפל בה.

גילה גמליאל: אני אשמח אם תעביר אליי את המקרה הפרטי הזה, ונראה מה ניתן לעשות.

גילה גמליאל: לא מתקבל על הדעת דבר כזה – לא רק אם חד הורית, אלא עם נכות קשה.

ויקטור כהנא: לאישה כזו לא עוזרים, אז בטח שלא עוזרים לאף אחת אחרת.

גילה גמליאל: אני אשמח אם תפנה אליי באופן אישי על המקרה הפרטי שלה, ונראה מה אפשר לעשות עם המשרדים השונים.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכם על כך שהגעתם לכאן.

גילה גמליאל: אני רוצה לסכם בקצרה את רוח הדברים שהועלו בישיבה.

גילה גמליאל: מלבד התחושה הקשה בגלל הקיצוצים טרם התכנית הכלכלית הזאת – אין משהו בתכנית הכלכלית הזאת שאנחנו יכולים להצביע בעד או נגד משהו שישפר את המצב – מדובר בתקציב שכבר עבר הרבה לפני שהגענו לכאן.

גילה גמליאל: יחד עם זאת, אני קוראת בשם הוועדה לפנות לכל הדרגים שצריך שאת החובות לא יגבו, חלילה, רטרואקטיבית מאנשים בגלל החקיקה.

גילה גמליאל: אני מניחה שאף אישה לא לקחה את זה בחשבון, אף אחת גם לא הייתה מודעת לכך; יחד עם זאת, גם אם מתקבלות החלטות – אם הן לא יישומיות בגלל בעיות ביורוקרטיות – מי שסופג את הגזרות של ההורדה בהכנסה בגלל הקיצוצים לא צריך לספוג את החובות הרטרואקטיביים, חצי שנה אחורה.

גילה גמליאל: לא מתקבל על הדעת שכל משפחה תצטרך לספוג סכום של למעלה מ- 4000 שקלים בעוד שלגמור את החודש במגבלות הקיימות זה כבר בעיה נתונה.

גילה גמליאל: אנחנו נפעל כדי שהנושא הזה לא יקבל את הביטוי שלו.

גילה גמליאל: אני רוצה לצאת מכאן בקריאה לנשים שהגיעו למצב סוציו-אקונומי מחפיר שמוביל אותן לחשוב על סחר באברים מגופן, למנוע את זה חד-משמעית; זאת לא הדרך, זה לא הפתרון.

גילה גמליאל: יש בעיות, יש מגבלות – אפשר תמיד לפנות אלינו בבעיות אישיות, אבל בבעיות הכלליות מנסים לראות איך אפשר לפתור את זה בדרכים של עידוד היציאה לעבודה, למעגל התעסוקה, להשתלב בו כמו שצריך; כדי שנשים חד הוריות שיש להן ערך מוסף של המצוקה האישית שלהן לא יצטרכו להתמודד עם הבעיות האלה.

גילה גמליאל: יש חובה לפעול בכל מה שקשור בעיגון זכויות, מעונות יום, הכרה בהוצאות האלה כהוצאה מוכרת ובסבסוד למי שצריכה; החלת יום לימודים ארוך צריכה לקבל את הביטוי הראוי, במיוחד במקומות הבעייתיים כדי לפתור את המצוקה שילדים חוזרים בשעה 13:00 הבייתה, ויום עבודה במשרה מלאה זה אומר לחזור רק בשעה 16:00.

גילה גמליאל: זה מביא למצב בלתי אפשרי, ומהווה מכשול לנשים לצאת לעבודה.

גילה גמליאל: לגבי לשכות התעסוקה, אני קוראת בקריאה חד משמעית למנוע את הכפייה – אני ארשה לעצמי לקרוא לזה כפייה – על נשים חד הוריות לעבוד בשעות הערב, אם זה לא אפשרי מבחירתן האישית והיכולות הסביבתיות לקיים את זה.

גילה גמליאל: אני מקווה שיהיו בשורות טובות בנתונים האלה, אנחנו נעקוב אחר ההתפתחויות.

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לכאן ולנעול את הישיבה.

גילה גמליאל: תודה רבה.