הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 7, 2003-04-14 00:00

גילה גמליאל: אני פותחת את הישיבה בנושא הדו"ח השנתי לשנת 2002 של הרשות לקידום מעמד האישה מטעם משרד ראש הממשלה, שבראשה עומדת מנהלת הרשות, הגברת רונית לב-ארי, שתציג בפנינו את כל הפעילות של השנה האחרונה.

גילה גמליאל: עצם הקמתה של הרשות למעמד האישה בלשכת ראש הממשלה היא דבר חשוב ומבורך; אנחנו בוועדה נתקלים במטרות וביעדים.

גילה גמליאל: יש הרבה דברים שצריכים לטפל בהם, ובכל דבר שנוגעים נתקלים בפגיעה ובקיפוחן של נשים, בחוסר הייצוג ההולם בכל הרבדים, ונרצה לראות את הדו"ח על הנושאים שיבשרו גם בשורות טובות בנושא מעמד הנשים.

גילה גמליאל: נמצאים איתנו כאן תלמידים מבית-הספר התיכון החדש של קרית-גת, אני רואה כאן את הצעירים שלנו, את דור העתיד ממסגרת המחוקק הצעיר; אולי בעתיד נראה אתכם גם פה, בשורות חברי הכנסת.

גילה גמליאל: אנו מברכים אתכם, ומקווים שתיהנו בישיבה הזאת.

גילה גמליאל: אני רוצה למקד את הנושא היום: סיכום שנת הפעילות של הרשות לקידום מעמד האישה לשנת 2002.

רונית לב-ארי: אני מודה ליו"ר הוועדה, גילה גמליאל, על הישיבה.

רונית לב-ארי: אני רוצה לברך אותך בהרבה הצלחה; אני מאוד רוצה לברך את הדרך שבה פתחת את הישיבה.

רונית לב-ארי: אני רוצה להעניק לך את ערכת הרשות כמתנה, וזה ספר שכתבתי עם דליה יאירי בשנת 96', "אסור להרים ידיים".

רונית לב-ארי: אני מאחלת לך הרבה הצלחה, אני חושבת שתודות לפעילותך אנחנו יותר מודעים ומודעות לפעילותה של אגודת הסטודנטים.

רונית לב-ארי: החוברת שהפקנו, "זכויות נשים בעבודה" היא בזכות הקשר שיצרנו איתך; החוברת ניתנה בהיקף עצום גם לסטודנטיות באוניברסיטאות.

רונית לב-ארי: אני רוצה להעיר הערה בקשר להמשך השנה: הייתה לי שיחה עם ראש הממשלה, והדברים לא ברורים.

רונית לב-ארי: היות שכך, אנחנו ניתן דו"ח ובהמשך נראה מה קורה, הכל פתוח.

רונית לב-ארי: פגשתי איש מדהים, ואני מברכת שרק יחזיק מעמד ויביא את המדינה שלנו למציאות טובה יותר.

רונית לב-ארי: שני הנושאים המרכזיים שהרשות הובילה השנה, לפי המדיניות שהתוותה הוועדה המייעצת שפועלת לצד הרשות בראשותה של ד"ר רות הלפרין-קדרי, הם נשים בעולם העבודה ומאבק באלימות נגד נשים.

רונית לב-ארי: חוק הרשות מגדיר בצורה מאוד רחבה את המנדט של הרשות, והוועדה המייעצת המליצה על שני הנושאים האלה.

רונית לב-ארי: אף על פי שזו המלצה שאינני מחויבת לקבל אותה, אני בכל זאת מצאתי לנכון להעלות אותם.

רונית לב-ארי: על פי תפיסתנו הבטחת ביטחון לנשים בעולם העבודה, מניעת הטרדה מינית, היא הבסיס.

רונית לב-ארי: הרשות ערכה סדרה של סקרים בנושא הטרדה מינית בעבודה, ומצאנו שהאכיפה וההטמעה של החוק למניעת הטרדה מינית בסקטור הציבורי הוא עמוק יותר ורציני יותר מאשר בסקטור הפרטי; לכן הסקרים היוו גם העלאת מודעות ופורסמו, אבל הם גם כלי לפעילות.

רונית לב-ארי: אחת הפעילויות החשובות שעשינו בתיאום עם מנכ"ל הלשכה לתיאום הארגונים הכלכליים, יורם בליזובסקי, שאירגן לנו פגישה עם כל ראשי הסקטור הפרטי, היא הטמעה של תקנון למניעת הטרדה מינית בעשרת אלפים מקומות עבודה פרטיים בכמה שפות: עברית, ערבית, רוסית ואמהרית בפריסה מאוד עמוקה.

רונית לב-ארי: בנושא של הטרדה מינית יש פה פירוט שלא אלאה בו.

רונית לב-ארי: בנושא זה צריך להעמיק בו ולהמשיך לפעול.

רונית לב-ארי: עשינו את זה גם בסקטור הפרטי, הרבה בהשראת הסקטור הציבורי, וצריך לומר שעו"ד רבקה שקד פתחה בנושא בסקטור הציבורי והוא מהווה השראה לסקטור הפרטי ולכל מגזרי החברה.

רונית לב-ארי: נושא נוסף שהתייחסנו אליו הוא יזמות נשים.

רונית לב-ארי: אני רואה בזה אחד הביטויים החזקים ביותר של פמיניזם: יוזמה, לקיחת אחריות, ביטחון כלכלי, כי ביטחון כלכלי הוא אחד הבסיסים.

רונית לב-ארי: השתתפתי בכנס מאוד מעניין בבלגיה, שבו היו נציגות מכל אגן הים התיכון במפגש עם נשים מאירופה, ושמענו על הרבה מאוד פרוייקטים של נשים בעסקים קטנים, בעיקר במצרים.

רונית לב-ארי: היה מאוד מעניין לשמוע על הנושא הזה.

רונית לב-ארי: אנחנו גם יזמנו אותו דגם של המועצה הלאומית לקידום נשים במדע ובטכנולוגיה - הקמת מועצה לאומית לקידום נשים בעסקים.

רונית לב-ארי: אני מקווה ששר התעשייה והמסחר החדש יקדם את זה.

רונית לב-ארי: זה לא נמצא פה בדו"ח, אלא יש רעיון שגובש, יש מבנה, יש חשיבה משום שיש הרבה מאוד גורמים שעוסקים בנושא הזה, ואני מקווה שהוועדה תוכל לסייע בקידומו.

רונית לב-ארי: לגבי יזמות אני לא רוצה, אם כן, להרחיב; הרשות לעסקים קטנים היא זרוע, יש מט"ים (מרכזי טיפוח יזמות) בכל הארץ.

רונית לב-ארי: יושבת הראש דורית אלמליח, ששיתפנו איתה פעולה, היא מאוד רצינית ויש תחילת פעילות שמתחילה להמריא.

רונית לב-ארי: בנושא של פערי שכר התחיל קשר - ואני מדברת פה על הרבה התחלות למצבת הרשות; עשיה חברתית זה תהליך, זה לא זריקת כותרת לאוויר שלמחרת מתמוססת.

רונית לב-ארי: - עם האוצר כגורם קובע מדיניות במדינת ישראל; גם החשבים קובעים מדיניות, הם לא מיישמים מדיניות של המנהיגות אלא גם הם קובעי מדיניות, לכן לשיטתי צריך לגייס אותם.

רונית לב-ארי: התחלנו בתהליך של גיוס ראשי האוצר להבנה ולהעמקת מודעות לנושאים חברתיים.

רונית לב-ארי: יצאה החוברת "זכויות נשים בעבודה – מגיע לך לדעת" בשיתוף משרד העבודה והרווחה של שרי כהן, מנהלת האגף להכשרה מקצועית ועו"ד דלית רנרט שאמנם לא רשומה על החוברת, אבל היא שכתבה אותה.

רונית לב-ארי: החוברת מופצת השבוע גם ב"לאישה", ביוזמת העיתון, ללא תשלום, ל- 115 אלף נשים בארץ.

רונית לב-ארי: היה מחמם את הלב לקבל הודעה מחיילת מדימונה: "שמעתי שיש חוברת, עבדתי בדואר, ראיתי את החוברת שחילקתם, ואני מבקשת אותה".

רונית לב-ארי: זה קשר לשטח, וזה קשר חשוב מאוד שיש לו הדים גדולים ורציניים.

רונית לב-ארי: בעזרת סוזי יוגב כל חיילת משוחררת תקבל את החוברת.

רונית לב-ארי: ייצוג הולם לנשים: חברת הכנסת יעל דיין דיברה על הקמת מנגנון לייצוג הולם, ובשיתוף עו"ד דן אורנשטיין ממשרד המשפטים הקמנו את המנגנון; הוא נמצא בעיצומו, יש הישגים מאוד רציניים שנעשו, וזה כמובן תהליך.

רונית לב-ארי: במנגנון הזה יושבים נציגים של כל הסקטור הפרטי הציבורי שמחויב בייצוג הולם, קידום נשים והעדפה מתקנת יחד עם נציגות של ארגוני נשים.

רונית לב-ארי: נעשו פעילויות רחבות ועמוקות, ובדו"ח נתנו תקציר מאוד קטן של הפעילות.

רונית לב-ארי: מנכ"ל רשות החברות הממשלתיות, אייל גבאי, משתף פעולה עם הרשות מתחילת פעילותו גם בהפצת התקנון למניעת הטרדה מינית וגם במסרים מאוד חד-משמעיים לגבי מעורבות ושילוב נשים בחברות הממשלתיות גם כעובדות, לא רק בדירקטוריונים.

רונית לב-ארי: גם המנכ"ל הרשות לניירות ערך התייחס לנושא.

רשף חן: יש לו דרך להשפיע על חברות מסחריות?

רונית לב-ארי: קיבלנו מכתב ממר משה פרי לגבי פנייה וקריאה שלו לחברות הנסחרות בבורסה ליישם את החוק; וכל החוקים האלה הם נשיים, חוקים שהשיניים שלהם מאוד עגולות, לא מחודדות.

גילה גמליאל: לא הבנתי את המינוח הנורא הזה.

רונית לב-ארי: אין כמעט שיניים לחוקים האלה.

גילה גמליאל: אז למה זה נקרא "חוק נשי"?

רונית לב-ארי: משום שסדרה שלמה של חוקים שעניינם נשים הם חוקים שיכולים להיתפס בגדר המלצה.

רונית לב-ארי: אני כקרימינולוגית טוענת שחוק הוא אפקטיבי רק אם אפשר להטיל סנקציה על מי שמפר את החוק.

גילה גמליאל: ברשותך, אל"ף-בי"ת בלפתור בעיות בנושא של פערים בנשים הוא שחס וחלילה לא אנחנו בעצמנו נשתמש באותם מונחים כמו: "חוק נשי הוא חוק שאין לו שיניים".

גילה גמליאל: מצמרר אותי שזה עולה, ודאי בוועדה שלנו.

רונית לב-ארי: אם כך, נדבר בצורה חיובית ונאמר שחשוב שהחוקים יהיו מחייבים, כי אם אנחנו רוצים לקדם דברים אז החוקים צריכים להיות כאלה שמי שלא ממלא אותם יצטרך לשלם מחיר, סנקציה.

גילה גמליאל: אני מסכימה עם כל מילה, רק ההגדרה הפריעה לי.

רונית לב-ארי: יש פה עניין עקרוני ששווה דיון בפני עצמו: האם השיטה היא "להכניס רגל", שהיא השיטה המובילה ולהגיד: "טוב, נקבל קצת ונסתפק במועט כי אין ברירה", או שנלך בצורה תקיפה יותר ונילחם.

רונית לב-ארי: אני חושבת שיש פה סדרה של חוקים שצריך להמשיך לחדד אותם; אם נתייחס לרשויות המקומיות, נכון שאנחנו מתפארים ב- 180 יועצות ברחבי הארץ שהרשות דחפה והביאה ליישום החוק החשוב הזה ---

גילה גמליאל: אבל ללא שכר וללא תקציב.

רונית לב-ארי: אבל היועצת עושה את זה בהתנדבות, וזה בעיניי מאוד לא פמיניסטי; אין לה תקציב על פי חוק; והיא יכולה לשמוע שהחליפו אותה מבלי שיודיעו לה באופן רשמי, אלא בעקבות כתב מינוי חדש של מישהי אחרת.

רונית לב-ארי: שלא לדבר על כך שהיא נמצאת במאבקים של אנשים מן הקהילה שאומרים לה: "יפה מאוד, לחינוך את לא יכולה לדאוג, אבל למעמד האישה יש לך זמן", כי היא עושה את זה נוסף לתפקידה הבכיר ברשות.

רונית לב-ארי: אנחנו מתמודדים יום-יום עם הקשיים והדילמות של היועצות, ולמערכת רחבה יש מערך מפואר וזה רעיון נהדר של יו"ר הוועדה הקודמת, יעל דיין, וחברת הכנסת נעמי בלומנטל שהייתה יוזמת החוק, אבל הנשים האלה נמצאות במצוקה כי עם כל הרצון הטוב יש פה משהו מאוד לא פמיניסטי.

רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך לשים את הדברים על השולחן ולא לייפות ולהגיד: "נהדר, יש יועצות".

רונית לב-ארי: זה התפקיד שלנו.

קריאה: מה לא פמיניסטי?

רונית לב-ארי: לא פמיניסטי שהן מתנדבות.

אתי לבני: זו משרה בשכר.

קריאות: לא, זו לא משרה בשכר, זה בהתנדבות.

גילה גמליאל: החוק של היועצות ברשות המוניציפלית וקידום מעמד האישה הוא חוק שמחייב כל רשות שתהיה בה יועצת לקידום מעמד האישה, אבל לא מקצה לה משאבים.

גילה גמליאל: כלומר, ראש העיר לא חייב להקדיש שני דברים: לא לתת לה תקציב לביצוע פעילות ולא חייב לשלם לה משכורת.

גילה גמליאל: זה בהתנדבות.

אילה גליקסברג: יש פה נקודה נוספת: היא מתמנית מתוך ארבע הדרגות הגבוהות במישור המוניציפלי, כלומר זה מעין בונוס לנו שיש דבר כזה.

אילה גליקסברג: יש ואין.

גילה גמליאל: לא.

גילה גמליאל: אם הבנתי את הגברת רונית לב-ארי אני אסביר: יש חוקים שמעבירים אותם בשלבים.

גילה גמליאל: קודם כל רצו לקבוע דה-פקטו שקיימת יועצת לקידום מעמד האישה בכל רשות, ואמרו שיחייבו את זה בחוק; בעתיד יצטרכו להבין שיהיה תוכן לתפקיד הזה.

גילה גמליאל: לכן, למיטב הבנתי, העבירו את זה כחקיקה ובעתיד אנחנו נצטרך שמישהו יעביר את זה כהצעה.

רונית לב-ארי: יש לי תחושה שהיושבת ראש החדשה תפעל בתחום בנמרצות.

רונית לב-ארי: אחרי שנתיים שהחוק היה – מן הראוי להתחיל לחתור לכיוון הזה.

רונית לב-ארי: לגבי מאבק באלימות נגד נשים: אני רוצה לציין את ההישג האישי המיוחד של ראש הממשלה בתוספת של 25 מיליון שקל לבסיס התקציב למאבק באלימות.

רונית לב-ארי: זה עשה את תקציב המקלטים למאה אחוז תקציב מהמדינה, אף על פי שעדיין צריך לגייס תרומות כי אף פעם זה לא מספיק.

רונית לב-ארי: הנושא הזה מוביל אותנו כל הזמן, ובעיניי הוא שיא של קיפוח נשים, כך שהוא נמצא על הרצף, הוא לא עוד נושא.

רונית לב-ארי: הרשות הובילה שני קמפיינים מאוד גדולים שהיו להם הדים די רציניים; היום קראתי בעיתון שאישה נאנסה בעקבות היכרות באינטרנט, ועשינו קמפיין מיוחד באינטרנט לאזהרה של נשים מפני היכרויות, ואולי גם של גברים – גם זה קורה – דרך האינטרנט.

רונית לב-ארי: זה נושא שצריך להגביר בו את המודעות כי השימוש באינטרנט הוא מאוד רחב ולפעמים מאוד פזיז.

רונית לב-ארי: משטרת ישראל עברה מהפך, שינוי: היא אחת המשטרות המובילות בהתייחסות הרצינית לנושא המאבק והטיפול באלימות נגד נשים, אף על פי שגם שם יש מקום לשיפור – שום דבר לא מושלם, אבל עשינו פעילות מאוד רחבה בשיתוף פעולה עם סנ"צ עו"ד נורית זיו שיושבת פה, עם המפכ"ל ועם ראשי אגפים רלוונטיים.

רונית לב-ארי: מערכת השיפוט גם כן שיתפה פעולה בתחומים מסוימים.

רונית לב-ארי: אני חושבת שצריך לחתור להכשרת חובה של שופטים בנושא של אלימות, וגם על פי בקשת השופטים יש צורך.

גילה גמליאל: אני מתנצלת, אני חייבת לעלות רגע לוועדת הכלכלה, בינתיים חה"כ רשף חן יחליף אותי.

רונית לב-ארי: מר מנחם וגשל שמרכז את הוועדה הבין-משרדית למניעת אלימות במשפחה ביקש ממני לרכז את ועדת המשנה בנושא תיאום בין-משרדי.

רונית לב-ארי: בוועדה הזאת יושבים נציגי כל המשרדים הרלוונטיים בניסיון לערוך תיאום בין המשרדים העוסקים במאבק באלימות נגד נשים, יחד עם ארגוני הנשים; אני מאמינה שצריך לחזק את התיאום גם בתוך המשרדים, לא רק בין המשרדים ולא רק בין המשרדים לבין הגורמים החוץ-משרדיים; זה לא פשוט, אבל התחלנו לעבוד.

רונית לב-ארי: אנחנו ערכנו סדרה של ביקורים במקלטים לנשים מוכות לגורמים בכירים: ראש הממשלה היה בשני מקלטים; הביקור הראשון היה במקלט לנשים מוכות של נעמ"ת בתל-אביב עוד לפני שרשמית הוא הפך לראש ממשלה.

רונית לב-ארי: זה היה ביקור בלתי נשכח.

רונית לב-ארי: הנושא הפך למרכזי במודעות שלו למרות התקופה המורכבת שאנחנו נמצאים בה, כולל ביקור במרכז סיוע לנפגעות תקיפה מינית בירושלים.

רונית לב-ארי: ביקרו גם השר בניזרי, גברת עדנה ארבל פרקליטת המדינה, מר יורי שטרן שהיה שר הקליטה לשעבר.

קריאה: הוועדה החדשה גם הייתה צריכה לבקר.

רונית לב-ארי: הנושא הזה מאוד חשוב, ונמצאות פה חברות מויצ"ו ומנעמ"ת שאני בטוחה שישמחו לארח.

רונית לב-ארי: אני מאוד ממליצה, כי שם מקבלים את זה במרוכז; במקום לעשות סמינר של שנה באוניברסיטה, בביקור אחד מבינים הרבה מאוד דברים.

רשף חן: יש לכם פעילות בקרב נשים שעוסקות בזנות, לא בקשר לסחר בנשים?

רשף חן: לעזור להן לצאת מזה?

רונית לב-ארי: אני פגשתי גברת בשם עדי.

רונית לב-ארי: היא יזמה הקמת עמותה לתמיכה ועזרה לנשים שעוסקות בזנות – אני יודעת שהיא הייתה בקשר עם השירות לנשים ונערות.

דניאלה במברגר-אנוש: אי אפשר לא לציין את אסתר עילם ששנים ארוכות פועלת למען העניין.

רונית לב-ארי: אזכיר את אסתר עילם בהקשר אחר.

רונית לב-ארי: אני הפניתי את שגרירת רומניה בישראל, שפנתה אליי בבקשה לעזרה גם בנושא של תמיכה בנשים שעוסקות בזנות, אל גברת אסתר עילם שלה זכות הראשונים.

רונית לב-ארי: גם בנושא של תכנון המשפחה השגרירה ביקשה קשר, אז יצרנו את הקשר בינה לבין האגודה לתכנון המשפחה; זהו קשר עם שני גורמים מאוד מיומנים כדי למכור ידע ולהעביר ידע לרומניה.

רונית לב-ארי: כשאנחנו מדברים על ייצוג הולם אנחנו מדברים לא רק על ייצוג נשים במשרות בכירות, אלא בדיקה איפה נשים לא נמצאות; נשים לא נמצאות במקומות יוקרתיים ובכירים: פרס ישראל – כמו בשנה שעברה, גם השנה קיבלנו פניה ממנהל הפרס, פרופסור גולדברגר, בבקשה לעשות מאמץ לסייע למועמדותן של יותר נשים לפרס ישראל, כי הטענה היא שאין מספיק נשים.

רונית לב-ארי: הקמנו ועדה לנושא הזה, וזו הזדמנות חגיגית בשבילי לברך שתי זוכות: הגברת יהודית הנדל שזכתה בפרס ישראל וגברת גאולה כהן שזכתה בפרס למפעל חיים.

קריאות: יש חמש נשים.

רונית לב-ארי: באיזה נושא קיבלה שולמית שחר?

קריאות: היסטוריה.

רונית לב-ארי: כנראה פספסנו משהו.

רונית לב-ארי: את יהודית הנדל ואת הגברת גאולה כהן כבר ברכנו; רחל, תעזרי לנו לאתר את השמות הנוספים כדי שנוכל לברך גם אותן.

רונית לב-ארי: על פי התרשמותי, למשבצת של "מפעל חיים" יש במיוחד הרבה נשים מועמדות; ד"ר אילה גליקסברג היא אחת המועמדות שהומלצה, ומסתבר שהיא לא קיבלה השנה; אבל יכול להיות שיש מקום לחשוב על פרס ל"מפעל חיים" עם קריטריונים, נושאים מסוימים, שיתנו אפשרות ליותר נשים.

רונית לב-ארי: יש לכם פה פריסה של קידום נשים באקדמיה; שיתפנו פעולה עם פרופ' חגית מסר-ירון לקידום נשים באקדמיה ובמדע.

רונית לב-ארי: יהיה אוגדן שיחשוף נשים בכירות.

רונית לב-ארי: פרסנו כאן עשייה על קצה המזלג; חשבנו להביא ספר הרבה יותר עבה, יפעת שרביאן שקדה על סיכום רחב ומעמיק, ואחרי שהיא שקדה ועבדה החלטנו לערוך אותו בתקציר כי הרגשנו שלעם ישראל לא תהיה סבלנות לקרוא יותר מידי.

רונית לב-ארי: אני רוצה להודות לחברי הכנסת; לאורחים שהגיעו הנה; לחברות שלי שליוו את עבודתי השנה; למרי חדייר שקלטה אותי למשרד ראש הממשלה; לצוות הרשות: אדריאנה באומל, קרן גייר, חנה מור-יוסף, יפעת שרביאן.

רונית לב-ארי: עשינו מכרז לקבלת אישה שתעבוד בתחום פרוייקטים במגזר הערבי.

רונית לב-ארי: הנציבות עשתה מכרז ויצא לנו גבר: עדי עדאווי.

רונית לב-ארי: בהתחלה נלחצתי, אבל החלטתי שגם גברים יכולים להיות פרטנרים במאבק למען קידום האישה; לכן עדי הוא היום חלק אינטגרלי מהרשות, אתמול הוא הרצה לקבוצת נשים בדליית אל-כרמל, והיה מפגש חשוב.

רונית לב-ארי: אני מאמינה שהנושא של קידום מעמד האישה הוא לא נושא סקטוריאלי, אלא חברתי.

רונית לב-ארי: לא כל הנשים מודעות למעמד האישה, ולא כל הגברים הם לא-מודעים.

רונית לב-ארי: אני הזכרתי קודם את בת-שבע, שמרכזת את נושא הרשויות המקומיות ולא נמצאת כאן – גם לה תודה.

רונית לב-ארי: לגבי גברים, אני רוצה לראות יותר גברים מעורבים בעשיה.

רשף חן: אני מזהה בעיה קשה בדרך שלנו להתמודד עם העובדה שהחברה שלנו שוביניסטית.

רשף חן: כשאנחנו מציגים את כל העניין ורואים אותו כמאבק בין נשים לגברים – זה לא נכון עובדתית, וזה מחטיא את המטרה.

רשף חן: הבעיה היא בקרב כל הציבור שהוא שוביניסטי; נשים לא פחות מגברים.

רשף חן: אנחנו כולנו יחד תוצר של החברה שאנחנו חיים בה.

רשף חן: הגברים לא פחות או יותר אשמים בזה מהנשים, והנשים לא פחות קרבן של זה מהגברים – אנחנו כולנו קרבן של חברה שוביניסטית.

רשף חן: רק כשאנחנו לא נבין שכל הכוחות הפמניסטיים, ללא קשר לשאלת המין, צריכים להתאחד כדי לחנך את הכוחות השוביניסטיים – רק אז נפתור את הבעיה; כי הבעיה גדולה יותר כאשר האישה היא שוביניסטית, כי אם האישה עצמה לא רוצה לצאת לעבוד, אם האישה עצמה רואה את עצמה כאובייקט מיני ומתלבשת כאובייקט מיני, למשל, עם כל הכבוד לזכותה להתלבש כאובייקט מיני – זו עדיין בעיה ברמה של יחסי פמיניזם-שוביניזם.

קריאות: מה זה להתלבש כאובייקט מיני?

רשף חן: אני אסביר, בכוונה דרכתי על נקודה רגישה.

רשף חן: אם נסתכל מסביב לשולחן, אנחנו כולנו לבושים אותו דבר, אף אחד פה לא לבוש כאובייקט מיני.

רשף חן: בעיקרון, כולנו יכולנו להחליף בגדים ולא היה שום הבדל.

רשף חן: אם נצא החוצה נראה שמעט מאוד גברים מתלבשים בבגדים צמודים או חושפניים או מדגישים את אברי המין שלהם.

רשף חן: לעומת זאת, נראה מצב שלא מעט נשים עושות את זה, וזה נובע משום שהחברה משדרת לנשים האלה שזה מה שהן צריכות לעשות.

רשף חן: אני בהחלט חושב שיש לכל אחד זכות לעשות מה שהוא רוצה, אבל יש להכיר בזה כבעיה, להבין שכשהחברה שלנו מחנכת בחורה בת 14 להתלבש בחצאית מיני וחולצה חושפנית - אני לא מציג את זה כלגיטימי לשלוח ידיים בגלל זה, אלא אני אומר שיש פה בעיה, כי העובדה שהיא עושה את זה אומרת שהיא תוצר של חברה שאומרת לה: כדי לקבל יחס מבני המין השני, את צריכה להתלבש בצורה מסוימת, שמציגה את עצמך כאובייקט מיני בצורה מאוד מובלטת.

רשף חן: עובדה שהחברה לא אומרת את זה לבנים.

רשף חן: לא רואים בנים מתלבשים במכנסי מיני וחושפים את הקוביות של הבטן, או לובשים מכנסיים צמודים שמדגישים את אברי המין שלהם.

רשף חן: יש פה בעיה.

רשף חן: אני יודע שזה לא כל כך פוליטיקלי קורקט להגיד את זה, כי זה נוגע בשאלה האם אותה בחורה שמתלבשת ככה – מזמינה את זה.

רשף חן: היא לא מזמינה את זה, אבל צריך להודות בבעיה ולהתייחס אליה.

אילה גליקסברג: מה דעתך על חוק של לבוש הולם במקומות ציבוריים?

רשף חן: דעתי היא נגד זה.

רשף חן: אני אישית מאמין בגזר ולא במקל; אני חושב שאפשר להשיג הרבה יותר אם נאמר לחברה פרטית, למשל, שהיא תקבל מספר נקודות במס הכנסה אם בדירקטוריון שלה יישבו שליש נשים.

רשף חן: הפתרון בעיניי הוא בגזר ולא במקל – בחינוך ולא בכפייה.

רשף חן: אני הייתי מדבר עם הנשים או הנערות, ואומר להן לא להתלבש כך, אבל לא הייתי מכריח אותן.

נורית זיו: זה סימפוזיון למקום אחר, העניין של ראיית עולם: איך מתלבשים, והאם נערה שמתלבשת בצורה כזו זה עניין מיני או תוצר של תקופה חופשית.

נורית זיו: חלק מאיתנו עבר את שנות ה- 60, זה לא מהיום; העירוב הזה - לפעמים לא מתכוונים אבל זה המסר.

רשף חן: אני רחוק משמרנות, אבל מה שמפריע לי שבמקרה, באותה תקופה ליברלית כביכול הבחורה מתלבשת בצורה כזו.

רשף חן: אני שואל את עצמי: למה?

רשף חן: אני לא מוכן לעבור על זה לסדר היום, אלא אני מזהה בזה בעיה.

רשף חן: נקודה נוספת: זה הפך להיות בון-טון בקרב הארגונים הפמיניסטיים להתקיף את בית המשפט על כך שהוא לא עושים מספיק כדי להעניש את העבריינים כנגד נשים.

רשף חן: כמי שבילה הרבה מאוד בבית המשפט, אני רוצה להסב את תשומת לבכם לבעיה שכל שופט ועורך-דין מכיר אותה; במערכת הפלילית יש שני אינטרסים שלעיתים קרובות הם מנוגדים זה לזה: יש האינטרס של הכלל, באנגלית – Crime Prevention, ויש האינטרס של הפרט, של העבריין עצמו ושל בני משפחתו.

רשף חן: לעיתים קרובות מאוד האינטרסים האלה עומדים בסתירה זה עם זה; יכול להיות שאנחנו כמחוקק או כחברה היינו רוצים לעשות את אותו בן אדם למשל ודוגמה כדי שכל השאר יראו וייראו.

רשף חן: אבל יכול להיות שאגב כך, אנחנו הורסים לו, לאשתו ולילדיו לתמיד; קל לנו לשבת פה ולהחליט לשלוח אותו לשלוש שנים לכלא כי הוא עשה מעשה נורא מבלי להסתכל לבן אדם בעיניים, בלי להסתכל לאשתו בעיניים, בלי להיות השוטר או הפרקליט שצריך לשכנע את האישה להעיד בבית המשפט נגד בעלה, כשהיא יודעת שהמשמעות היא פירוק המשפחה שלה.

רשף חן: צריך להיות מאוד זהירים לפני שמאשימים את מערכת המשפט שלנו, את השוטרים שלנו, בשוביניזם; חצי מהשופטים הם נשים, והן לא שוביניסטיות.

דניאלה במברגר-אנוש: זה נכון גם לגבי רצח או כל עבירה אחרת.

רשף חן: נכון, אני בכוונה דרכתי פה על מוקש.

הילה קרנר-סולימאן: זה לא הוגן לדרוך על מוקש מבלי שתהיה הזדמנות לעבד אותו.

רשף חן: אני מודה שזה לא הוגן.

רשף חן: צריך להיזהר מאוד לפני שאנחנו מאשימים את האנשים האלה במניעים זרים; צריך לתת להם את הקרדיט שהם עושים כמיטב יכולתם במשימה שאני לא מאחל לאף אחד מאיתנו.

רשף חן: לבסוף, אני רוצה לשאול את רונית שאלה: אני חשבתי שיש בעיה של פערי שכר; אני מזהה את הבעיה בעיקר בקרב השכבות הסוציו-אקונומיות היותר נמוכות, כי שם מצבה של האישה הוא אפריורי יותר קשה.

רשף חן: ברמה הסוציו-אקונומית או ברמה העבודה/השכלה יותר גבוהה ברור לכולם שאין הבדל.

רשף חן: מבחינת הכישורים להיות מנכ"ל – לגבר או לאישה יש אותם כישורים.

רשף חן: עשויה להיות בעיה אמיתית ברמות השכר הנמוכות כי שם קיים היתרון הפיזי לגברים, אני אעדיף לקחת גברים לסלילת כביש.

קריאות: זה לא נעלם.

רשף חן: פוחת, לא נעלם אלא פוחת.

קריאות: זה ממש לא נכון.

רשף חן: אגב, אני מעלה את כל הדברים האלה כי אני רוצה שתתייחסו.

אתי לבני: אני רוצה להעלות כמה נקודות שהגיעו לשולחני במעט הזמן שאני חברת כנסת.

אתי לבני: ראשית כל התוכנית הכלכלית, יש פניות אליי ולאנשי שינוי האחרים, למה אנחנו לא מתייחסים לנושאי נשים בקול רם.

אתי לבני: אני ניסיתי לבדוק האם ירדה חצי נקודת זיכוי לנשים, מישהו יודע לתת תשובה?

קריאה: אף אחד לא יודע.

אתי לבני: אם כך, אני מצטערת שמהוועדה למעמד האישה אנחנו לא משמיעים קול בנושאים האלה.

גילה גמליאל: אתמול זה כן עלה, את פשוט לא היית בסוף הישיבה.

אתי לבני: אני כן הייתי.

אתי לבני: אנחנו צריכים לדבר על זה גם בעיתונות, אלה שתיים-שלוש נקודות שצריך להילחם עליהן.

גילה גמליאל: אני מסכימה איתך; זה עלה אתמול בכמה ערוצים ברדיו: בגלי צה"ל ובקול ישראל.

אתי לבני: אני עד עכשיו לא יודעת, ושלחתי את העוזר שלי לבדוק האם הורידו חצי נקודת זיכוי או לא.

גילה גמליאל: לא הורידו עדיין כלום, התוכנית עדיין לא אושרה.

נורית זיו: השאלה היא האם זה בתכנית.

דלית רנרט: נמצאים כאן נציגי האוצר, נציגים של אגף התקציבים, נציגי הביטוח הלאומי ונותנים תשובות מאוד מושכלות.

דלית רנרט: בקשר לביטוח הלאומי, אפשר להפנות את תשומת הלב להרבה פגיעות במסגרת התכנית הכלכלית, אם תתקבל.

דלית רנרט: אני חושבת שזה פמיניסטי גם אם זה לא נשמע כך: עקרת הבית שהביטוח הלאומי הכיר בה - לאחר מאבק נרחב של ארגוני הנשים – כמי שעובדת למשק ביתה, והיא זכאית משום כך לקצבת הזקנה; בעקבות העלאת גיל הפרישה בשבע שנים, לפי הצעה של התוכנית, גם עקרת בית שאין לה הכנסות נוספות, והיא מתאלמנת פעמים רבות בין גיל 60 לגיל 67 - לא תוכל לקבל קצבת זקנה, ואפילו יחייבו אותה בתשלום מס ביטוח בריאות; נשאלת השאלה מאיפה היא תשלם את זה.

גילה גמליאל: אתמול העלינו את כל הנקודות האלה בוועדה.

אתי לבני: לא גיל 67; בין 62 ל- 67.

נורית זיו: אבל השאלה היא האם אין קנס על כל שנה; הבחירה היא רק אם יש לך אפשרות כלכלית זהה לצאת בגיל 62 או בגיל 67.

נורית זיו: אני שמעתי שיש מעין קנס: מורידים לך מספר אחוזים מהפנסיה שאת זכאית לה.

נורית זיו: זו לא ברירה.

רשף חן: ההצעה היא חד משמעית לעלות את גיל הפנסיה במלוא מובן המילה.

רשף חן: אם מישהו יוצא בגיל 62 לפנסיה – זה כמו מישהו שיצא בגיל 57, ומשלמים קנס.

נורית זיו: זו לא אפשרות ריאלית.

אתי לבני: נושא נוסף שהגיע אליי מהמועצה המקומית פרדיס שבה לא ממנים יועץ למעמד האישה.

אתי לבני: אני פניתי לשר הפנים וביקשתי ממנו שימנו יועץ למעמד האישה; אני לא ידעתי שזה ללא שכר.

אתי לבני: אם זה ללא שכר – זה דורש תיקון.

אתי לבני: דבר נוסף, הגיעה אליי תלונה על הטרדה מינית ארוכת זמן באחת הערים בארץ, ואף אחת מהנשים שם לא רוצה להתלונן.

עמירה חיים: מקום עבודה פרטי?

אתי לבני: ציבורי, אבל לא ממשלתי.

אתי לבני: אני פניתי למפקד מחוז תל-אביב שאותו אני מכירה, והוא הפנה אותי למפקד מחוז אחר.

אתי לבני: מתברר שאפשר לעשות חקירות סמויות בלי תלונה, ואני ביקשתי שהדבר יתחיל להתגלגל.

נורית זיו: במה זה שייך למעמד האישה?

אתי לבני: אני חושבת שזה שהיא אישה – זה לא מקרי.

אתי לבני: זאת דעתי, אני לא רוצה להתווכח.

רשף חן: יש בעיה ששר בא, ועל גבי הדוכן אומר שהוא מינה 150 מינויים פוליטיים, וזה עובר לסדר היום; לעומת זאת היא שעשתה משהו שנמצא כנראה קצת יותר בכיוון ה"לא בסדר" מאשר לכיוון ה"בסדר" – יורדים עליה כמו טון של לבנים.

רשף חן: יש פה בעיה.

גילה גמליאל: אני אשמח לעזור.

דלית רנרט: משרדי הממשלה, נציגי הממשלה צריכים להתייחס לזה.

גילה גמליאל: זה לא קשור אליכם כרגע, אתי הקדימה בדבריה ואמרה שהנתון שהיא אומרת כרגע אינו רלוונטי לדיון, אבל היא הרגישה צורך לומר את זה בוועדה.

גילה גמליאל: זאת זכותך וזה בסדר גמור.

גילה גמליאל: אני רוצה לחזק את הדברים שאת אומרת ולומר יותר מזה: אני אישית מכירה את נעמי, וטוב לבה לפעמים מאבד גבולות, אבל זה שהיא נמצאת כאן במרכז העניינים זה לא הדבר הנכון; אם נוכל לעזור לה, אני הראשונה שאשמח לעזור לה, אבל כרגע זה לא הדיון.

אילה גליקסברג: אני רוצה להצטרף ולחזק את ידיכן, אני רוצה לצרף את קולי כי אני מכירה אותה מקרוב גם בעבודתה.

קריאות: זה ממש לא רלוונטי.

גילה גמליאל: אני עברתי על הדו"ח, והוא מצביע על דברים שנעשו; מכיוון שהוא מופיע פעם בשנה, הייתי רוצה לראות מה מצבן של הנשים, מעין נזיפה על כך שהמצב לא טוב.

גילה גמליאל: זה נחמד וטוב לראות שנעשו דברים של הרשות כדי לקדם, אבל עם כל הכבוד לדברים הטובים המסייעים ומקדמים תחומים נרחבים – עדיין המצב גרוע.

גילה גמליאל: אנחנו רואים את הנתונים: המצב הוא לא טוב.

גילה גמליאל: אני הייתי מצפה שדו"ח כזה, שמגיע גם לשולחנו של אריאל שרון, שאני לא אטפח את האגו על כך שבמשרד ראש הממשלה נעשים דברים מצוינים והכל עובד כמו שצריך בתחום קידום מעמד האישה; עם כל הכבוד – המצב עדיין לא טוב, ואני לא רואה פה ביקורת בכלל; אני לא רואה את הפערים הקיימים, את חוסר השוויון, אני לא רואה כאן את הדברים שצריך לשים עליהם את הדגשים הראויים לשיפור המעמד.

גילה גמליאל: אין לומר: יש לנו עלה תאנה במשרד ראש הממשלה שמציג את קידומן של הנשים, כאשר בפועל הדברים הם עוד רחוקים משוויון.

גילה גמליאל: זה חסר לי בדו"ח.

רונית לב-ארי: אני רוצה לומר בעניין הזה שתפקיד הדו"ח הוא לתת סיכום פעילות שנתי של הרשות.

רונית לב-ארי: לצערי, אתמול נבצר ממני להגיע לוועדה שיו"ר הוועדה ניהלה, שבה אני מבינה שניתנו נתונים על פערים, על מצב קשה מאוד במדינת ישראל; זה אומר שצריכה להיות עשייה רצינית מאוד, ואם נתייחס לחוקים שמתייחסים לקידום נשים בכל התחומים – צריכה להיות עשייה גם בהיבט החוקי, גם בהיבט הביצועי.

רונית לב-ארי: חבר הכנסת חן התייחס לשיטת הגזר ולא המקל – גם לדבר על גזר, גם לתמוך במי שמקדם, זו צורה של סנקציה, משום שמי שלא יתמוך לא יקבל את אותם חיזוקים; לכן אני מצטרפת לאמירתך, יו"ר הוועדה, שמדובר בנתונים קשים, וצריך לעשות הרבה מאוד.

רונית לב-ארי: אפשר לדבר על הרשות שגם היא ללא שיניים, ללא יכולת אכיפה.

רונית לב-ארי: לא נגיד "חוק נשי", אבל יש פה סדרת חוקים שהם תחילת הדרך; לך, יו"ר הוועדה, יש אתגר גדול להוביל שינוי חקיקה שיאפשר לעשות את הדברים בצורה רצינית ומעמיקה.

רונית לב-ארי: במערך החוקי הקיים היום וגם במודעות, במצב בטחוני וכלכלי מורכב מאוד, ראש הממשלה הקדיש הרבה יותר מראשי ממשלות אחרות לנושא, גם בתקציב של 25 מיליון נוספים לנושא של מאבק באלימות נגד נשים.

רונית לב-ארי: למרות זאת יש פה הרבה מה לעשות, ואני בהחלט מאוד לא מרוצה.

רונית לב-ארי: למרות הכל הרשות עשתה הרבה עם צוות קטן מאוד בעזרת משרד ראש הממשלה שאנחנו בתוכו ובשיתוף פעולה עם ארגוני הנשים ועם משרדי ממשלה, והמוטו של שיתופי פעולה הוא דווקא של תקופה קשה ולוחצת.

רונית לב-ארי: תפקיד הדו"ח היה לתת תמונה, וזה מה שניתן; אני מקווה שבעתיד יתאפשר לתת תמונת מצב מעודכנת מפעם לפעם ולהתריע על תחומים שצריך לקדם בהם נשים.

עמירה חיים: סימון שלושה-ארבעה יעדים מרכזיים שהוועדה תחליט שאנחנו ערוכים אליהם במשך שנה או שנה וחצי, הוא מחויב המציאות; הרשות למעמד האישה והפעילות של הוועדות למעמד האישה לוקחות מספר שנים, לכן יש הישגים מסוימים, וגם החוקים שנחקקו הם עדיין לא חוקים שנאכפו בצורה מסודרת.

עמירה חיים: הפריסה היא על המון תחומים, וצריך לומר: יש עשייה שוטפת של המון תחומים, אבל יש שלושה תחומים שאנחנו לוקחים על עצמנו, ואנחנו מדווחים ומעלים לתקשורת, ורק עליהם מדברים.

עמירה חיים: אז אפשר להגיע להישגים; אי אפשר להגיע להישגים בשלושים תחומים – זה פשוט בלתי אפשרי.

עמירה חיים: מבחינת יעדי משרד החינוך, נושא של שוויון מגדרי תופס מקום, ושרת החינוך ומנכל"ית משרד החינוך שמו את זה כיעד מרכזי בין יעדי המשרד.

רשף חן: למה כל מנהלי בתי הספר הם גברים?

קריאות: זה כבר לא נכון.

רשף חן: אצלי בבית ספר היו 90 אחוז מורות ומנהל.

קריאות: ממש לא.

עמירה חיים: בעבר רוב מנהלי בתי הספר היו גברים, אבל כיום המצב הפוך לחלוטין.

עמירה חיים: רוב המורים הם נשים, ובמהלך השנים הצמיחה היא כלפי מעלה.

אילה גליקסברג: לכן אפשר לפטר אותן כי הנשים הן ראשונות ללכת הביתה.

רשף חן: אז עכשיו יש אותו אחוז מורות כמו מנהלות?

עמירה חיים: יש יותר מנהלות ממנהלים.

רשף חן: לא זה מה ששאלתי.

רשף חן: יש בערך 90% מורות?

רשף חן: השאלה היא האם זה אותו אחוז בקרב המנהלים/ות כמו המורים/ות.

עמירה חיים: מינוי של מפקחות היה רחב יותר וגם בתפקידים אחרים.

עמירה חיים: אני לא מתביישת לומר באופן מוצהר שאני מקדמת נשים, כאלה שראויות לתפקיד – לא אחרות.

עמירה חיים: נושא מינוי נשים לתפקידי מפתח הוא לא פשוט; ככל שמגיעים לתפקידים גבוהים יותר – זה נעשה קשה יותר.

עמירה חיים: צריך להחליט על אחוז מסוים של תפקידים שבודקים אותו ומתקרבים אליו; כל משרדי הממשלה יודעים שהם צריכים לומר: אצלי יש 30% נשים, ובמהלך שנה אני מגיע לעוד 5%.

גילה גמליאל: זה בדיוק מה שנקבע אתמול בישיבה.

עמירה חיים: צריך לכמת את האחוזים שאליהם אנחנו רוצים להגיע בתחומים מסוימים.

עמירה חיים: מאחר שאנחנו עומדים עכשיו בפני פיטוריהם של 6,000 מורים ומורות וכן צמצום של שעות נוספות, אני הוריתי חד-משמעית לא לצמצם שעות נוספות דווקא של נשים; זאת הנטייה, ואין שוויון בשכר.

עמירה חיים: ברגע שיש צמצום בשעות נוספות הראשונות שנפגעות הן נשים, גם אם שני אנשים מרוויחים משכורת דומה.

עמירה חיים: בנושא הפיטורים אני נתתי הנחיה חד-משמעית שהמורות לא תיפגענה יותר מאשר הגברים, אנחנו נבדוק ונכמת את זה.

עמירה חיים: הפעילות של משרד החינוך מאוד מרכזית: קשה לחנך את התלמידים הצעירים לשוויון; קשה מאוד לפנות גם אל בן-אדם פתוח יחסית כי יש קיבעונות בנושאים מגדריים.

עמירה חיים: לכן אנחנו מתחילים בתכניות מיוחדות דווקא בגני הילדים כי שם זה מתחיל; גם בפעילויות המתמטיקה והמדעים הבנות פחות לומדות; אנחנו ספרנו כמה בנות לומדות שלוש יחידות לעומת בנים, ועוד.

עמירה חיים: התחומים האלה נפרסים על קשת רחבה מאוד, ואנחנו בונים על חינוך בגיל צעיר בכל הנושאים.

רחל גלרמן: אני לא הבנתי את נושא הישיבה; אני הייתי רוצה שנמקד את הישיבה לשיתוף הפעולה הרצוי בין הוועדה המכובדת הזאת לבין הרשות למעמד האישה מכיוון שהרשות למעמד האישה מאגדת בתוכה כוח נשי חזק, שיכול להפעיל נשים במקומות רבים ובמוקדי השפעה רבים.

רחל גלרמן: אני חושבת שהיה שיתוף פעולה הדוק, ואפשר להמשיך להבחין בו כציר מרכזי בדיון.

רחל גלרמן: אני רוצה רק להוסיף דבר שרונית שכחה להגיד שהיא עושה – נושא הנשים בתקשורת.

רחל גלרמן: הניסיון החזק לשנות את הסטריאוטיפים ואת הגישה וגם את ייצוגן של הנשים בתקשורת הוא נושא שהרשות, ובעיקר רונית, התחילה לטפל בו ביתר אינטנסיביות, ואני מקווה שתהיינה לזה הרבה יותר תוצאות.

רחל גלרמן: אני רוצה לברך אותך, גילה, על ההעזה.

רחל גלרמן: החוקים החשובים עד היום לא הובאו רק על-ידי נשים, אלא בעיקר בעקבות שיתוף פעולה בין נשים לבין גברים, ואני מקווה שכך יהיה בעתיד.

רחל גלרמן: הפעילות בנושא של פיטורי מורות ונשים בכלל לא צריכה להיות דומה לפעילות שמונעת פיטורים של כל אדם, כי כאשר מדובר בנשים יש פגיעה עצומה בכושר העבודה שלהן, בכושר התחרות שלהן בעבודה; ויש נסיגה גדולה.

רחל גלרמן: לכן הקיצוץ במערכת החינוך צריך להיות נושא למלחמה גדולה מאוד.

גילה גמליאל: אני אמקד את הדברים: אנחנו מדברים על הדו"ח לשנת 2002 שהוצג בפנינו.

גילה גמליאל: אני רוצה לברך את רונית על הדו"ח, יש בו דברים טובים ומצוינים, ואני לא רוצה שיתפרש חלילה אחרת; זאת שעת כושר, זה מגיע לידי ראש הממשלה, וצריך לנצל את המומנטום הזה.

גילה גמליאל: אין ספק שצריך להיות שיתוף פעולה, ולא רק פעם בשנה בהגשת דו"ח עדכון, אלא לראות איך אפשר לשלב זרועות סביב מיקוד מספר נושאים, כפי שאמרו כאן חברותיי קודם.

גילה גמליאל: עו"ד רבקה שקד הציגה בפנינו את הנתונים, ועכשיו זכות הדיבור לה.

רבקה שקד: אני אדבר על הנושא שבעיניי הוא חשוב: תפקוד הרשות והיחסים עם הוועדה.

רבקה שקד: הרשות לקידום מעמד האישה היא יציר כפיה של הוועדה למעמד האישה בכנסת, והיא גם צריכה לבקר ולחזק את הרשות בכל היבט: גם של ביקורת וגם של צמיחה, כמו רוב העבודה שלנו שצריכה להיעשות בשיתוף פעולה מאוד הדוק.

רבקה שקד: בשנים שחלפו מאז שהרשות הוקמה עלו הרבה סימני שאלה על הפער בין החזון שהיה עם הקמתה לגבי התשובות שהיא אמורה לתת לקידום מעמד האישה בארץ לבין היכולת של הרשות בתנאים הנוכחיים לתת תשובה אמיתית למכלול הבעיות כפי שהועלו פה, ויש עוד הרבה שלא הועלו.

רבקה שקד: אני חושבת שיש מקום לחשיבה מעמיקה בנושא טיפול בחוק הרשות עצמו, שאלות לגבי מערכת היחסים בין הוועדה המייעצת של הרשות, בין המינהלת של הרשות לבין מנהלת הרשות, על המעמד של מנהלת הרשות: קדנציות, אופן בחירה.

רבקה שקד: צריך לשאול את השאלות הנכונות ולתת תשובות כאלה ואחרות; אני לא מתייחסת כרגע לפתרונות, אבל יש בעיות כבדות משקל וצריך לדבר עליהן.

רבקה שקד: יש תשתית חקיקתית מפוארת שעל הנייר נותנת פתרון להרבה דברים ואנחנו, כרגיל, בנושא מעמד האישה נשארים עם שאלה, זה מתייחס לכל הקשור בקידום נשים לעמדות בכירות, לייצוג הולם, להעדפה מתקנת שכל השירות הציבורי מחויב להם על פי חוק שיווי זכויות האישה, על פי פסיקה של בית המשפט העליון המחייב חיפוש אקטיבי של מועמדות.

רבקה שקד: אין שום קשר בין ההחמצות האלה לבין הפסיקה הזאת לבין החוקים ומה שקורה בשטח.

רבקה שקד: בחוק שיווי זכויות האישה דובר על מחויבות של משרד המשפטים, המחוקק הטיל על משרד המשפטים את המחויבות לדאוג לאכיפת החוק הזה.

רבקה שקד: הרשות בעצה אחת עם משרד המשפטים התנדבה לקחת על עצמה את מה שמשרד המשפטים מחויב על פי החוק.

רבקה שקד: הרשות עשתה מאמצים כנים להתמודד עם האתגר הזה, אבל הרשות לא מסוגלת להרים את הנטל הזה של אכיפת החוק; אני צפיתי את זה, ולכן גם התנגדתי לזה.

רבקה שקד: יש הבדל בין המנגנון הזה שעסק בעבודה חלוצית: פרסום, הכשרת לבבות, הפצה ודרבון לבין אכיפה, וצריך לתת תשובה לאכיפה.

רבקה שקד: מדובר על חוק ממלכתי, חוק שיווי זכויות האישה, וכל יום שעובר והחוק הזה אינו מיושם – זה תורם לזילות, לביזוי מעמדן של הנשים ולהנצחת הפער האדיר הזה בין הדקלרציה החקיקתית לבין המצב בשטח; אני מצטערת על כך שהרשות ביודעין או לא ביודעין שימשה מסווה כדי שהדבר הזה לא יתקיים.

רשף חן: מה את מציעה?

רשף חן: להחזיר את הכדור לפרקליטים?

רבקה שקד: אנחנו לא מדברים על פתרונות כרגע.

רבקה שקד: היה קיצוץ בתקציב הרשות כך שכל המשרות של העובדות התנקזו לתקציב הרשות, ולא נשאר ממנו כמעט כלום.

רבקה שקד: אני חושבת שגם על זה צריך לדבר וזה צריך לעבור דרך הוועדה הזו, אבל זה לא טופל.

רבקה שקד: דבר אחרון, החשיבה האסטרטגית, של סדרי עדיפויות גם בהוצאת תקציב וגם בסדר העדיפות של עבודת הרשות, לא מוצתה דיה.

רבקה שקד: הרשות ביצעה במקום הרשויות המקומיות את הדברים שהן היו מחויבות עליהן בחקיקה, וזה לא תקין.

רבקה שקד: תפקידה של הרשות למעמד האישה הוא לדאוג שמשרדי הממשלה והשירות הציבורי יעשו את מה שהם חייבים לעשות – לא לבוא במקומם.

נימה עמית: במשרד הבריאות בחרנו כיוון שקשור לבריאות.

נימה עמית: התחלנו באלימות נגד נשים: הטיפול בכך בכל חדרי המיון בארץ.

נימה עמית: מזה עלינו על כשל רציני בעבודה של הממשקים בין המשרדים.

נימה עמית: מזה שנתיים אנחנו מובילים מהלך של שמונה משרדי ממשלה בנושא של סיכון, בעיקר במיקוד של ילדים, וזה שייך גם לנשים.

נימה עמית: אני לא ארחיב על זה את הדיבור; אני חושבת שיש לך, היושבת ראש, הרבה נגיעה לעניין ויכולת לעזור.

נימה עמית: רונית מכירה את העבודה לעומק, היא הוצגה לא אחת, ואנחנו נשמח להיעזר בוועדה.

גילה גמליאל: בשמחה, תביאו לנו את כל הנתונים ונשמח.

אילה גליקסברג: אני מברכת את גילה שהגשימה חלום וגם את רונית שעשתה פריצת דרך בלתי רגילה כי היא הראשונה כמנכל"ית, שיישמה רעיונות.

אילה גליקסברג: הפריסה היא גדולה, ורונית הצליחה להתמקד וליישם את הצד האופרטיבי של החוק; לחוק אין שיניים, אבל הן צומחות כמו שיניים חלביות.

אילה גליקסברג: תודה לך ולכל הצוות.

אילה גליקסברג: משרדי הממשלה טופחים לעצמם על השכם כמה הם עושים, אבל אם הם יגישו דו"חות על הליקויים שיש שם; גם במשרד החינוך שבו הייתי – יש המון מה לתקן.

אילה גליקסברג: עושים, אבל זאת קרן אור זעירה בתוך החשיכה העצומה.

אילה גליקסברג: פמיניזם היה נושא פרטי ואישי.

אילה גליקסברג: כיום זה הפך להיות ציבורי.

אילה גליקסברג: את המחקר הראשון עשיתי לפני למעלה מעשרים שנה בפילוסופיה – היום זה מובן מאליו; כלומר, אנחנו צריכים לראות מה יש, אבל המון חסר.

אילה גליקסברג: דבר נוסף, חוק שיווי זכויות נשים מ-1971 הוא פיקציה ומעט מאוד מעשי.

אילה גליקסברג: יש אי-שוויון בולט בכל המגזרים, וכל עוד הגברים לא יידעו שזו בעיה חברתית ולא בעיה נשית, לא תיפתר הבעיה, וזה לא רק עניין של חוקים.

אילה גליקסברג: לגבי עידוד של נשים לצאת לעבודה – חצי נקודה היא קריקטורה; מעודדים נשים לצאת לעבודה, אבל בעיית הבית, העזרה והטיפול בילדים – היא בעיה פרטית שלך.

אילה גליקסברג: כשאני מגיעה לעבודה, בעיית ילדים חולים היא בעיה שלך; אין דבר כזה, זו בעיה חברתית אקוטית.

אילה גליקסברג: זו שאלה כלכלית, חברתית וחוקתית.

אילה גליקסברג: צריך לעודד אישה לצאת לעבודה במתן כלים כיצד היא יוצאת לעבודה, את זה פרופ' שלגי העלתה בשבוע שעבר כשהייתה ישיבה של הוועדה למעמד האישה וועדת המדע.

אילה גליקסברג: היא אמרה שצריך ליצור אקלים חברתי לכך.

אילה גליקסברג: עניין נוסף, הרשות היא זרוע מוברגת במשרד ראש הממשלה, היא איננה עצמאית.

אילה גליקסברג: למשל, הרשות לטיפול בסמים, לדברי עו"ד קרן גייר, היא זרוע עצמאית והיא יכולה להתריע נגד הממשלה; לעומת זאת הרשות לקידום מעמד האישה אינה יכולה להתריע, היא יכולה לרמוז, ויגידו: "זה בסדר אבל אין לנו כסף".

אילה גליקסברג: יש כאן בעיה עד איפה הרשות יכולה לרוץ קדימה כדי שלא יגידו לה: "תהיי יפה ותשתקי" בעיית הלבוש: ברוך השם שהצליחו להעביר את חוק הפורנוגרפיה, שהייתה בעיה, וזו בעיה בפני עצמה.

הילה קרנר-סולימאן: הרשות משלבת נציגות של הממסד ונציגות של גורמים מחוץ לממסד.

הילה קרנר-סולימאן: גם רונית הבינה יפה את הכוח שבשילוב הזה, ואין יותר נכון מלעשות חבירה ביחד של הוועדה ושל הרשות.

תלמיד: כמו שחבר הכנסת רשף חן אמר, נערות בגיל 13-14 בבית ספרנו גם, אם הן לא חשופות הן לא מתקבלות לחברה, וזו בעיה שצריך לדון בה.

גילה גמליאל: מה הפתרון שלך?

תלמיד: לא יודע, צריך לחשוב על זה.

דפנה בוסתן: אני מצטרפת לחברתי ממרכז הסיוע.

דפנה בוסתן: אנחנו רואות את עצמנו כארגוני השטח תרתי-משמע כי ממש ברגעים אלה הארגונים שלנו וארגונים אחרים מפגינים נגד הגזירות ונגד המדיניות הכלכלית.

דפנה בוסתן: אני מברכת את הרשות על השולחן המשותף, זה דבר שהרגשנו אותו בצורה מאוד בולטת השנה, במיוחד בנושא של דיני עבודה; באמת יש מן המשותף בין השולחן הזה לבין השולחן של הרשות כאשר משלבים בין הארגונים לבין משרדי הממשלה.

דפנה בוסתן: נאמרה כאן אמירה ראויה לתשומת לב – אנשי האוצר כקובעי המדיניות החברתית; זה תפקיד ראשון במעלה להיות כאן כלב השמירה שמשגיח על החוקים שמתקבלים באמצע הלילה: חוק ההסדרים הידוע, ואנחנו מתעוררים בבוקר ומגלים את ההפתעות שנפלו עלינו.

דפנה בוסתן: חברת הכנסת אתי לבני קודם נתנה דוגמה איך מהפרטני יודעים להסיק את המסקנה לעקרוני, איך מהחוקים התיאורטיים יודעים להסיק לעניין המעשי, והנושא של השילוב של כל הארגונים.

דפנה בוסתן: חשובות גם התגובות המהירות כדי שהוועדה הזו תהיה רלוונטית.

דפנה בוסתן: לכן נדרשת עכשיו תגובה לדברים האלה שנחתכים ברגעים אלה ממש בנושא המדיניות הכלכלית.

דפנה בוסתן: אני רוצה להתייחס לנישואי קטינות; זו מדינה בתוך מדינה, ואנחנו רואים את זה בהרבה תחומים.

דפנה בוסתן: הקואליציות של ארגוני הנשים הן פעילות מאוד – 25 ארגונים, ושוב תודה לחברת הכנסת אתי לבני על מה שקרה: הכנסת אישה למוקד קבלת ההחלטות שזאת הוועדה למינוי דיינים; יש קואליציה מאוד גדולה של דניאלה בנושא של נישואים אזרחיים.

דפנה בוסתן: כלומר, אנחנו למדנו בשנים האחרונות לחבור יחד ולשתף פעולה, והדגש הוא שבנושאים הנשיים זה חוצה את כל הקווים, ויש סולידריות.

הילה סולימאן: צריך להזכיר גם את המאבק בנושא הסחר בנשים.

גילה גמליאל: יש ועדת חקירה פרלמנטרית.

נורית זיו: אני באה מהפן של המלחמה בנושא של עבירות נגד קרבנות בכלל, גם בתפקיד הקודם שלי שבו ייצגתי את התביעה הכללית בבתי המשפט, כאשר חלק גדול מהקרבנות הן נשים; גם באספקט של אלימות במשפחה, גם באספקט המיני וגם באספקטים של הטרדות מיניות.

נורית זיו: אני חושבת שיש משמעות גדולה מאוד לשיתוף הפעולה בין הרשות לבין הוועדה.

נורית זיו: אני בתפקיד הזה ארבע שנים, ובאופן מאוד אינטנסיבי הופעתי בוועדה משום שיש תפקיד לקידום ולהארה של נקודות חברתיות חשובות בוועדה הזו.

נורית זיו: בעקבות זאת גם ארגונים ממשלתיים ואחרים - אחד מזין את השני – ממלאים תפקיד חשוב בהנעה של התהליכים בכלל ושל המשך מתן החשיבות בסדר גודל דומה גם בהמשך; לכן אני מתרשמת וגם מברכת, אני מאמינה שזה יהיה גם בהמשך, ושיתוף הפעולה מתוך ההיכרות שלי עם רונית לב-ארי יועיל לדבר הזה, ואני מצפה ומייחלת לזה.

דלית רנרט: אני רוצה לציין את שיתוף הפעולה שנוצר ביוזמת הרשות לקידום מעמד האישה לאו דווקא עם אגפי הרווחה אצלנו חושבים, שלפעמים שזה חיבור יותר טבעי, אלא עם האגף לאכיפת חוקים סוציאליים בהיבט של אכיפת התקנון למניעת הטרדה מינית במקומות עבודה שבהם יש 25 עובדים ומעלה, והם לא קשורים לשירות המדינה.

דלית רנרט: עליהם חל תקנון ספציפי ומפורט.

דלית רנרט: בהקשר הזה אני חייבת לציין את היוזמה של הרשות שחיברה, יחד עם ד"ר אורית תמיר ועם עו"ד רחל בנזימן, תקנון לדוגמה שמופץ ומסתבר שיש לו ביקוש רב.

דלית רנרט: קיימות היום פניות לאגף האכיפה אצלנו כדי לקבל את התקנון; או שהוא מוחל במקומות העבודה כפי שהוא, או שנעשית בו התאמה כאשר מדובר במקום עבודה ספציפי, למשל מוסך שמעסיק 200 עובדים ועובדות וצריך להתאים אותו בצורה מדויקת יותר לתנאי העבודה במקום; מסתבר שזה ממנף מאוד את עבודת האכיפה אצלנו בעניין של אכיפת תליית התקנון במקומות העבודה.

רבקה שקד: מה זה אומר, שתולים את התקנון?

דלית רנרט: יש יותר תלונות.

דניאלה במברגר-אנוש: אני רוצה לתת את הקרדיט כאן על כך שפעם הפמיניזם היה בדל"ת אמות, והיום הוא לפחות לא בושה.

דניאלה במברגר-אנוש: מלבד הנשים ההוגות והמקימות, יש מקום להזכיר את חברת הכנסת יעל דיין ואת חברות הכנסת לשעבר נעמי חזן וענת מאור שתרמו המון, כל אחת בדרכה ועם הרבה מלחמות בתחילת הדרך; היום זה באמת טריוויאלי יותר, ולהן יש חלק בזה.

דניאלה במברגר-אנוש: אני רוצה להצטרף לדבריה של רבקה שקד, שמאוד התחברתי איתם; גם אני הייתי מאלה שליוו את תהליך החקיקה של חוק הרשות ואת החשיבה איך זה צריך להיות.

דניאלה במברגר-אנוש: אולי צריכים לקיים דיון מה הייתה המחשבה, איך זה היה צריך להיראות, איך זה נראה ומה הסיבות; איפה צריך ללחוץ על תקציבים, איפה צריך לשנות בחקיקה, מה צריך לעשות כדי שזה יהיה יותר קרוב לדבר שכולנו דימיינו כשעסקנו בחקיקת החוק, ואין לזה שום קשר כי יש הרבה הערכה לפעילות שנעשתה, אבל יש לה קשיים שאינם תלויים באדם זה או אחר, אלא בנושאים ידועים.

דניאלה במברגר-אנוש: בנושא של הטרדה מינית, מניסיוני האישי, מצב ההטרדה המינית בבתי החולים הוא מהקשים ביותר אפילו בהשוואה לאקדמיה ולצבא; בשום מקום לא נתקלתי במצב הטרדה מינית כל כך קשה כמו בתוך בתי החולים: בתוך ההיררכיה, בתוך משמרות הלילה; לעניות דעתי, בתחום של בתי החולים לא נעשה מספיק.

דניאלה במברגר-אנוש: אני מאוד מברכת על הפעילות שאתם עושים בחדרי מיון, כי לפני עשר שנים טענו שזה פרוייקט מיותר.

דניאלה במברגר-אנוש: זה לא היה מיותר אז, ולצערי, זה לא מיותר גפ היום: אני חושבת שכדאי מאוד להיכנס גם לנושא של הטרדה מינית באינטנסיביות, אפשר לשתף פעולה עם הרשות או בכל דרך אחרת.

רותי פילץ-בורשטיין: תחום הנשים בספורט הוא אחד התחומים שיש בהם הרבה מאוד אלימות נגד נשים, לא מסוג האלימות שמצריכה מעונות לנשים מוכות, אבל זהו תחום שלא מספיק הגיע לתקשורת וחוסר השוויון בו זועק לשמים.

רותי פילץ-בורשטיין: העמותה עשתה הרבה בשלוש-ארבע השנים האחרונות ומטפלת בנושא גם דרך חינוך, גם דרך פניות לבג"ץ; הסתייענו בוועדה הזאת בראשותה של יעל דיין בעבר ושל נחמה רונן, ואנחנו מאוד מקוות להמשיך לקבל תמיכה.

רותי פילץ-בורשטיין: נשמח להעביר אליכם את הנתונים.

רותי פילץ-בורשטיין: הסתייענו גם ברשות, ואני רוצה לציין את הוועדה המייעצת שהיא פלטפורמה יוצא מהכלל לשיתוף פעולה בין כל ארגוני הנשים האלה, קודם כל כהזדמנות להכיר את מה שגופים אחרים עושים, כי מסתבר שהרבה עושים דברים דומים; לכן זו הזדמנות לרכז את הכוחות, לאו דווקא במשאבים כספיים, אלא גם מחשבתיים ואנרגטיים כדי לנתב דברים ליעדים קבועים; אנחנו שמחנו להכיר שם, כעמותה צעירה יחסית, כמה גורמים נוספים והתחלנו בשיתוף פעולה.

רותי פילץ-בורשטיין: זו במה שרונית לב-ארי יצרה, ואני מקווה שהיא תמשיך לפעול במתכונת זו.

דן אורנשטיין: אני רוצה להתייחס לדברים שאמרה רבקה שקד בקשר לאכיפת חוק שיווי זכויות האישה.

דן אורנשטיין: אנחנו מתייחסים לסעיף הייצוג ההולם לנשים במגזר הציבורי הרחב: משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, חברות ממשלתיות, וכו'.

דן אורנשטיין: זהו סעיף שנחקק בשנת 2000.

דן אורנשטיין: כפי שאמרה רבקה, הרשות יחד עם משרד המשפטים הקימה מנגנון ליישום של אותו סעיף בחוק שיווי זכויות האישה; הרעיון היה שהרשות צריכה להוביל בכל מה שקשור לקידום מעמד האישה, ואין כפל בין הרשות לבין משרד המשפטים; משרד המשפטים צריך לתת את כל הסיוע המשפטי המקצועי, ואני חושב שאנחנו עושים את זה.

דן אורנשטיין: אישית אני אנסה לעשות כל מה שאני יכול.

דן אורנשטיין: צריך להבהיר דברים שאולי לא ברורים לכולם: המפתח לאכיפה של סעיף זה – ייצוג הולם במגזר הציבורי – אינו בשאלה אם זה יהיה משרד המשפטים או הרשות לקידום מעמד האישה, אלא בקיומם או אי-קיומם של כלים; היום יש סעיף מאוד מרשים, אבל, כפי שאנחנו יודעים, בלי סנקציה אפשר ללכת רק כברת דרך מסוימת, ואני חושב שבמנגנון הרשות עברנו את כברת הדרך הזו אף על פי שהרבה פעמים אנחנו נעצרים, מכיוון שאין לרשות או לגוף אחר סנקציות משפטיות.

דן אורנשטיין: אם היה גוף כלשהו, היינו פונים ושואלים: "מה מצב הייצוג ההולם לנשים אצלך?".

דן אורנשטיין: אז או שאותו גוף, אותה רשות מקומית, לא יענה בכלל או שהוא יענה, אבל כאשר מנסים לעבוד איתו הוא יצפצף.

גילה גמליאל: אתמול הומלץ בדיון לפנות לכל מבקרי הפנים שדרכם יהיו מחויבים להעביר את כל הדיווחים האלה.

גילה גמליאל: אנחנו נאמץ את זה בחום.

רבקה שקד: זה לא מופיע בכלל בביקורת המדינה, אני ניסיתי לקדם את זה, הם אומרים שזה לא מספיק חשוב כי אין לזה השלכה תקציבית-כספית או פלילית.

נורית זיו: זה סובב ומסובב.

גילה גמליאל: יש חוק שהם צריכים להגיש דו"ח שנתי, ואנחנו, לפיו, נרצה לפנות בסוגיה הזאת: איך אוכפים את החוק?

דן אורנשטיין: הדיווח הוא מאוד חשוב.

גילה גמליאל: זה לא דיווח, זה יראה בדיוק באילו מוסדות ממשלתיים קיימת הבעיתיות הזו.

דן אורנשטיין: העניין הוא שאנחנו צריכים כלים שיאפשרו לאכוף קיום חוקים, ואנחנו נשמח לקבל את שיתוף הפעולה ואת העזרה של הוועדה הזאת.

דן אורנשטיין: יורשה לי לומר שאני נהנה לעבוד עם רונית ועם הצוות שלה; העבודה היא מאוד אינטנסיבית, היא מאוד פורה.

דן אורנשטיין: בראש ובראשונה הרשות זקוקה ליציבות, לא פחות ממעקב; סוף סוף הרשות נכנסה למסלול של עבודה רצינית.

דן אורנשטיין: כמי שחבר בוועדה המייעצת ומשקיע בזה הרבה עבודה, אני חייב לציין גם את הדברים האלה.

רונית לב-ארי: תודה על ההזדמנות להניח את הדו"ח ולהביא אותו בצורה כל-כך מכובדת.

רונית לב-ארי: אני רוצה לציין את היושבת ראש החשה של ויצ"ו ישראל, יוכי פלר, צריך לברך אותה.

רונית לב-ארי: הרשות הובילה השנה שני נושאים מרכזיים, שאחד מהם הוא זכויות נשים בעבודה.

רונית לב-ארי: הרשות לקחה על עצמה יישום מספר מצומצם של חוקים; יש חוברות שמציגות את מדיניות הרשות לשילובים ושיתופי הפעולה עם כל הגורמים הממסדיים והחוץ-ממסדיים, ואם נדבר על היועצות לקידום מעמד האישה ברשויות המקומיות, למרות הבעייתיות בתפקיד אנחנו ראינו בהן זרוע מבצעת; הן על פי חוק, אמורות לדווח ליו"ר הוועדה לקידום מעמד האישה בכנסת ולמנהלת הרשות על פעילות.

רונית לב-ארי: משרד החינוך נותן תקציב לאגפי החינוך, משרד הרווחה לאגפי הרווחה; מי נותן כסף למי שמובילות את מעמד האישה ברשויות המקומיות?

רונית לב-ארי: אף אחד.

רונית לב-ארי: לכן החלטנו לקיים קורס ראשון ליועצות כהחלטה של מדיניות הרשות עד שנוכל ללחוץ ברצינות על שר הפנים להקצות תקציב לעשייה בתחום מעמד האישה; מטרת הקורס לתת להן כלים וללוות אותן כל השנה בתמיכה ובייעוץ.

רונית לב-ארי: אני מרגישה שזה היה הצעד הנכון, אף על פי שתפקידה של הרשות במקביל הוא ללחוץ ולהביא למדיניות שכל הגורמים האמונים יקצו ויקדמו את הנושא.

רונית לב-ארי: הישג חשוב שהשגנו: לאחרונה קיבלנו מענה מהיועץ המשפטי לממשלה שהסכים שיהיה קריטריון במתן תמיכות לעמותות, והקריטריון הזה יהיה שתנאי לקבלת תמיכה מהמדינה הוא פעילות למען קידום מעמד האישה בעמותה; זה בשיתוף עו"ד אמנון דה-הרטוך, אחראי על התמיכות במשרד המשפטים.

רונית לב-ארי: זו השפעה של המגזר הציבורי: איפה המגזר הציבורי, הפרטי או החוץ-ממסדי תלוי בציבורי.

רונית לב-ארי: אם העמותה מקבלת כסף מהמדינה חשבנו שאולי אפשר פה להכריח את אותן העמותות שמקבלות כסף מהמדינה ללכת לפי החוקים שאנחנו רוצים ליישם.

רונית לב-ארי: אני רוצה לומר עוד שפעם ראשונה ועדת תמיכות במשרד ראש הממשלה מקרן עזבונות הכניסה עוד שני סעיפים למתן תמיכות: מאבק באלימות - העלאת מודעות, לא טיפול שאת זה עושה משרד העבודה והרווחה; וקידום מעמד האישה.

רונית לב-ארי: לכן היום יועצות תוכלנה לבקש מהקרן הזו תמיכה.

רונית לב-ארי: אני רוצה להודות על שיתוף הפעולה, במיוחד לדן אורנשטיין; לחברות הוועדה המייעצת; לכל חברות נעמ"ת ולכל שאר המשתתפים.

עמירה חיים: הדברים כוונו לפגישה עם הוועדה כדי שהיא תיקח שלושה-ארבעה נושאים להתמקד בהם.

גילה גמליאל: תודה רבה, הישיבה ננעלת.