הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר , 2005-03-07 09:00

קולט אביטל: באיזה גילאים האתיופים?

עמי קרצ'מר: האתיופים דווקא צעירים בין 18-25.

עמי קרצ'מר: כמו שאמרתי, הם מגיעים אלינו לתהליך של שנה.

עמי קרצ'מר: הם מתחילים פה את התהליך, הם עולים לאט לאט בשלבים, ומקבלים יותר אחריות, יותר תפקידים.

עמי קרצ'מר: יש פה הרבה תפקוד של הקהילה בצוותים שונים, כמו צוות מטבח, צוות פנים, צוות גינון.

עמי קרצ'מר: לאט לאט מקבלים יותר אחריות, ראשי צוותים, ועולים בסולם הדרגות של התפקידים, ויחד עם העלייה הזאת מקבלים גם זכויות יותר.

עמי קרצ'מר: אם למשל בהתחלה לא יוצאים הביתה מספר חודשים, אחרי זה יוצאים לשמונה שעות, לאחר מכן יוצאים ל-12 שעות, לאחר מכן ל-24 שעות, ובסוף ל-48 שעות.

עמי קרצ'מר: ככל שהאחריות גדלה, כך יש יותר זכויות.

עמי קרצ'מר: בשלב ג' כשהם מגיעים, זה שלב ההכנה לקראת ההוסטלים, לקראת יציאה החוצה.

עמי קרצ'מר: הם פה מתפקדים כבר בחוץ, בקיבוצים שבסביבה, במושבים שבחוץ.

עמי קרצ'מר: הם אפילו מרוויחים כסף, והכסף הזה נשמר להם לרגע שהם יוצאים להוסטל, ואז יש להם קצת כסף להתחיל את החיים שלהם.

עמי קרצ'מר: ברגע שהם מגיעים להוסטלים שלנו, תוך שבועיים-שלושה הם אמורים להתחיל לעבוד.

עמי קרצ'מר: מה שמדהים, שלמרות התקופה הקשה כולם עובדים.

עמי קרצ'מר: אין לנו אחד שלא עובד.

עמי קרצ'מר: סוג עבודות מכל הסוגים, מצידנו זה יכול להיות אפילו כמלצרים, שמירה, ועד לעבודות ממכירות או כל כל דבר אחר, בעיר רחובות.

עמי קרצ'מר: שם מתחברים ליחידות העירוניות של משרד הרווחה, שם הם גם מתחברים ל-N.A., קבוצות עזרה עצמית.

עמי קרצ'מר: מהבחינה הזאת יש לנו מטופלים שנמצאים כבר נקיים כ-13 שנה, מאז הקמת המקום הזה.

עמי קרצ'מר: אנחנו שמחים על כך.

עמי קרצ'מר: רציתי לדבר על הייחודיות של המקום הזה, יחסית לשאר הקהילות הטיפוליות.

עמי קרצ'מר: דבר ראשון, יש לנו את המתקן של הקבלה הזמינה כמו שאמרתי, מרכז חירום ארצי.

עמי קרצ'מר: וזה מתוך האידיאולוגיה שלכל אחד מגיעה הזדמנות.

עמי קרצ'מר: אנחנו כמעט ולא עושים סלקציה בקבלה, אנחנו מקבלים כמעט את כל המכורים מעל גיל 18.

עמי קרצ'מר: כתוצאה מכך מאחר ואין סלקציה, יש יותר נשירה מטיפול.

עמי קרצ'מר: כי יש כאלה שלא מתאימים.

עמי קרצ'מר: בדיוק בחודש הזה, בקבלה הזמינה, עושים איבחון, ומנסים להתאים אותם אלינו, או מביאים אותם מדלת לדלת אל מקומות טיפול אחרים.

עמי קרצ'מר: זו הקבלה הזמינה שלנו.

עמי קרצ'מר: יחד עם זאת, אנחנו הקהילה היחידה בארץ, שבמשך 12 שנה מקבלים נשאי איידס.

עמי קרצ'מר: אף אחד אחר לא מוכן לקבל אותם, אנחנו מתמודדים איתם כבר לאורך הרבה שנים.

עמי קרצ'מר: כל הקהילה פה מתייחסת אחד אל השני כאילו הם נשאים.

עמי קרצ'מר: מראש הם לא יודעים מי בדיוק נשא, זה סודיות, אלא אם האדם רוצה לשתף את החברים שלו, אז בבקשה.

עמי קרצ'מר: אבל כתוצאה מכך כולם מחונכים כיצד לחיות בחדר אחד עם השני, כאילו השני הוא נשא.

עמי קרצ'מר: יש כללי זהירות של משרד הבריאות, של לשכת הבריאות, של הרופא שלנו, שנותן הרצאות ומסדר את העניינים.

עמי קרצ'מר: שלב ג' – שלב שמשרד הרווחה נתן לנו בשנה שעברה פרס הצטיינות על הפרוייקט הזה, שלב ההכנה לקראת החיים בחוץ.

עמי קרצ'מר: שלב שבו הדגש הוא על נושא העבודה, שכולל קבוצות שמכינות אותם לקראת הנושא של העבודה, איך מתראיינים, מה כותבים בקורות חיים, מתנסים בכל מיני סוגים של עבודות.

עמי קרצ'מר: נתיב הל"ה לוקח אנשים שלנו פה לעבודות, קיבוץ בית גוברין נותן לנו עבודות.

עמי קרצ'מר: מפעל הבי.

עמי קרצ'מר: ג'י.

עמי קרצ'מר: בונדס של קיבוץ בית גוברין, הקים פה מפעלון פנימי בתוך הקהילה.

עמי קרצ'מר: אנחנו מקבלים כסף עבור אריזות של כל מיני חומרים.

עמי קרצ'מר: מתרגלים את האנשים לקראת העבודה.

אתי גלוון: כמו שאתם רואים, הקהילה שלנו היא הקהילה היחידה שעדיין נמצאת בקראוונים.

אתי גלוון: הקהילה היחידה שעדיין לא נעשתה בה בנייה.

אתי גלוון: אנחנו הולכים לקראת.

אתי גלוון: יש לנו כבר את התב"ע, תכניות הבנייה הפרטניות נמצאות בוועדה המקומית לאישור שם.

אתי גלוון: נשאר לנו משהו קטן – וזה הכסף.

אתי גלוון: פנינו למפעל הפיס, שבעבר נתן הבטחה לכסף.

איתן גורני: גם נתן, לא רק הבטיח.

איתן גורני: גם לקח את זה חזרה, כי לא יכלו לבנות.

אתי חורי: ממש נתן.

אתי חורי: עדיין לא היו את האישורים, מפעל הפיס אמר, כרגע אנחנו לא נותנים כספים ישירות למקומות, למרות שבעצם זה מקום ארצי, אלא דרך רשויות.

אתי חורי: אנחנו שייכים למטה יהודה, והם לא מוכנים, מבחינתם אולי בצדק, שהכספים האלה יגזרו קופון, יגזרו מהכספים שהמגיעים למועצה עצמה.

אתי חורי: כי המטופלים שכאן, הם לאו דווקא ממועצה אזורית מטה יהודה.

אתי חורי: לכן בעצם יש הגיון למצוא דרך אחרת, כדי שמפעל הפיס יעביר את הכספים האלה, גם דרך צינור של מטה יהודה, ישירות עבור כסף שמיועד לבנייה כאן באזור ב"זוהרים".

אתי חורי: פנינו גם לקרן רש"י, שגם היא קרן שנתנה כל מיני הבטחות, וכשזה התחיל מבחינתנו להיות תכ'לס - - -

יחיאל חזן: אני רוצה לשאול כמה שאלות, מכיוון שאני מכיר את התחום הזה, ואני יודע איך הכסף באמת עובר.

יחיאל חזן: יש לי שתי שאלות מאוד מרכזיות.

יחיאל חזן: הקרקע פה שייכת למי?

אתי גלוון: היא קרקע של המינהל שאנחנו חוכרים אותה.

יחיאל חזן: אתם מתוקצבים בעמותה רק ממשרד הרווחה, או משרדים נוספים?

אתי גלוון: רק ממשרד הרווחה.

קולט אביטל: משרד הקליטה לא עושה שום דבר?

אתי גלוון: משרד הקליטה, בשנה שעברה פנינו אליהם באופן עצמאי, והם באמת עזרו לנו בסכום סמלי של 13,000 שקל.

קולט אביטל: מה לגבי סלי הקליטה, הם לא מגיעים הנה?

אתי גלוון: חלקם לא זכאים לסלי הקליטה, מפני שהם עברו את מכסת השנים כאן בארץ.

אתי גלוון: זה לא מחייב שהם ניצלו את זה.

אתי גלוון: בהיותם מכורים לסמים, זה לא שהם ניצלו אולפן, ולא שהם ניצלו זכויות אחרות.

יחיאל חזן: אתי, מה גודל המבנה שאתם רוצים לבנות כאן?

יחיאל חזן: מה התקציב שלו?

אתי גלוון: עלות המבנה כ-7 מיליון דולר.

אתי גלוון: זה כפר שלם.

אתי גלוון: כל הקומפלקס מחולק לשלבים.

אתי גלוון: משהו מודולרי, או משהו של שלבים, שבשלב הראשון אנחנו מתכננים לבנות כמובן את מגורי המטופלים באיזשהו מיתחם טיפולי.

אתי גלוון: אחרי כן אנחנו נתרחב לעוד מתחם מגורים של מטופלים נוספים.

יחיאל חזן: הוא אמר שמפעל הפיס נתן לכם כסף?

יחיאל חזן: למה?

אתי גלוון: לבנייה.

אתי גלוון: זה לא נכון שהוא נתן כסף, הוא היקצה כסף.

אתי גלוון: הוא חזר בו, מפני שאז התב"ע לא היתה מאושרת.

יחיאל חזן: זה היה בתקופה של קצלר?

אתי גלוון: כן.

יחיאל חזן: כמה הם היקצו לכם?

אתי גלוון: 2.5 מיליון שקל.

יחיאל חזן: מטבע הדברים, ההקצאה הזאת במפעל הפיס עברה את הדירקטוריון.

יחיאל חזן: הוא לא היה בא לפה, לא היה מחלק שום מתנה, בלי שזה עבר את הדירקטוריון.

יחיאל חזן: מה שאני מציע בשביל להיות פרקטיים, שמעתי מדברייך שהמועצה האזורית לא מעוניינת שזה יעבור דרכה.

איתן גורני: אני מלווה את הפרוייקט הזה כבר הרבה שנים, אתן לכם סקירה.

קולט אביטל: לפני הסקירה.

קולט אביטל: אם 60% עולים מרוסיה, כמה מהם מתגלגלים זה זמן רב, וכמה אתם יודעים למשל שחלקם או רובם – זאת אומרת, האם יש לכם ידע אם הם כבר הגיעו מכורים לסמים לארץ, או האם זה משבר קליטה.

קולט אביטל: זאת אומרת, יש לכם איזושהי סטטיסטיקה.

עמי קרצ'מר: הצעירים שביניהם לא הגיעו ארצה מכורים לסמים.

עמי קרצ'מר: היותר מבוגרים כן הגיעו בחלקם מכורים לסמים.

עמי קרצ'מר: הם גם הביאו איתם כמו שאנחנו יודעים, סוגים שונים של סמים, שאנחנו לא ידענו אותם קודם.

עמי קרצ'מר: שיטות שונות של שימוש בסמים הם הביאו איתם.

עמי קרצ'מר: אבל הצעירים כמו שאנחנו יודעים קשורים - - -

קולט אביטל: הצעירים עד איזה גיל?

עמי קרצ'מר: משהו בסביבות בין 18-25.

איתן גורני: יש לנו מקום אחר לצעירים מתחת לגיל 18.

איתן גורני: במלכישוע, הייתי עכשיו בסיור בוגרים של ילדים.

קולט אביטל: כמה אחוזים מבין ה-60%?

קולט אביטל: איך מתחלקים ה-60%.

קולט אביטל: כמה מבוגרים וכמה צעירים?

עמי קרצ'מר: רובם צעירים.

עמי קרצ'מר: אני לא יכול להגיד לך אחוזים, כי לא עשיתי את זה, אני יכול לבדוק.

עמי קרצ'מר: אבל רובם צעירים.

קולט אביטל: כמה מבין האנשים שיש לכם, זה אנשים של הומלסים שעומדים בפינות רחוב, ואתם אוספים אותם?

עמי קרצ'מר: היום יש לנו בסביבות 10%, כתוצאה מפעילות של המכרז האחרון של משרד הרווחה, יש לנו 12 מיטות שמיועדות למקרי חירום.

קולט אביטל: הם מגיעים הנה בלית ברירה?

עמי קרצ'מר: חלק מהם פתאום גילו את אמריקה ברגע שהם הגיעו לפה.

עמי קרצ'מר: ואז הרצון הגיע.

קולט אביטל: ישנו רצון להישאר?

עמי קרצ'מר: בוודאי.

עמי קרצ'מר: רובם נשארים כאן.

יחיאל חזן: יש לי עוד שאלה.

יחיאל חזן: נניח שבחור עבר פה את כל התהליך.

יחיאל חזן: הלך להוסטל ונקלט במעגל החיים.

יחיאל חזן: אנחנו יודעים על מקרים שהם חוזרים בחזרה.

יחיאל חזן: כתוצאה מהסיורים שלי בשטח, אני מבין שחלק גדול מאותם נגמלים, כיוון שהם ממשיכים לחיות על מתדון, או תלות רפואית אחרת, הם בעצם ממשיכים להיות טפילים על החברה.

יחיאל חזן: הם לא יכולים לסייע לעצמם.

יחיאל חזן: נכון, אתם מצילים פה את האנשים.

יחיאל חזן: כשהם כבר מסיימים את ההוסטל, והופכים להיות עצמאיים, אני יודע שאנחנו כמדינה כמעט ולא נותנים להם שום מענה.

יחיאל חזן: מצד אחד יש השקעה גדולה שלכם של עשייה, האם אתם נתקלתם בתופעה שהאנשים האלה חוזרים לפה, וכמה חוזרים?

עמי קרצ'מר: יש לנו מספר אנשים שאנחנו רואים אותם פעם שנייה.

עמי קרצ'מר: הכרתי אדם שהגיע פעם שלישית.

עמי קרצ'מר: העברתי אותו כמובן למקום אחר, כי זה אומר למה אני אתן עוד מאותו דבר, אם הפעמיים הקודמות לא הספיקו.

עמי קרצ'מר: אבל באופן עקרוני יש מספר מקרים.

עמי קרצ'מר: אחוז קטן יחסית מגיע פעם שנייה.

עמי קרצ'מר: אני יודע שיש נשירה מטיפול ולא מגיעים.

עמי קרצ'מר: זאת אומרת יש נשירה בחוץ, לאחר מכן הולכים להשתמש, ולא מגיעים, מתגלגלים לבתי סוהר.

עמי קרצ'מר: לפעמים נותנים להם עוד הזדמנות.

מאיר חנוכה: אני מכור לסמים, לצערי הרב אני מכור לכל החיים.

מאיר חנוכה: היום אני נקי 9 שנים, אני מדבר על נקיון טוטלי מכל דבר שמשנה את מצב הרוח.

מאיר חנוכה: אני בעצמי עברתי פה טיפול, ובהמשך אגיד לכם מה אני עושה היום, מעבר לזה שאני עובד עם "זוהרים", אני עובד היום עם בני נוער, בתי ספר, עובד עם הורים.

מאיר חנוכה: אפשר להגיד עבודה מאוד רגשית, וזו עבודה יום-יומית עם אוכלוסיות שונות.

מאיר חנוכה: אחד מהדפוסים החזקים של המכור, זה התלות.

מאיר חנוכה: אתה בעצמך דיברת על תלות.

מאיר חנוכה: אנחנו תלותיים בסם, תלותיים באמא, תלותיים במשפחה, באיזשהו מקום תקועים בהתפתחות שלנו.

מאיר חנוכה: ישנם אנשים שיצרו תלות למסגרות.

מאיר חנוכה: הגיעו למוסדות, הגיעו לפנימיות, הגיעו לבתי סוהר, באים לבתי ספר, יוצאים לבחוץ, לא מוצאים את עצמם, מהר מאוד מחפשים את המסגרת.

מאיר חנוכה: לא כולם יודעים לבנות את המסגרת של המשפחה, כי להתחיל את החיים מההתחלה זה מאוד קשה.

מאיר חנוכה: בדרך הזאת יש דרך אחת, מי שיילך בדרך הזאת ויעשה את הדברים מה שהוא למד פה – אני חסיד של קהילות טיפוליות.

מאיר חנוכה: אני מעריך מאוד, אני חושב שכולם תורמים, וכולם עושים, וכל דבר צריך לכבד.

מאיר חנוכה: אבל באיזשהו מקום בקהילה אתה עובר תהליך שנותן לך את כל האלטרנטיבות להתחיל את החיים שלך מנקודה מסויימת, ולבנות אותם כי אתה יוצא מפה עם כלים.

מאיר חנוכה: לצערי הרב ישנם אנשים שהקטע של יציבות, הפחדים מלגדול, מלקחת אחריות, מביא למצב מהר מאוד שהם חוזרים להשתמש.

מאיר חנוכה: חזרה לשימוש זה הרס עצמי טוטלי, גם כלפי האדם, גם כלפי המשפחה שלו, אבל במיוחד כלפי החברה.

איתן גורני: אני רוצה לומר בשם הרשות למלחמה בסמים, שנעשית פה עבודה מקצועית נהדרת.

איתן גורני: והעבודה שנעשית כאן אינה נופלת ומשתווה בכל לכל הקהילות היפות והמפוארות.

איתן גורני: ואם מישהו מכם מכיר את מלכישוע שהיא אוניית הדגל שלנו, ממש מפוארת, כמו מקומות אחרים.

איתן גורני: הרבה יותר יפים מהמקום הזה.

איתן גורני: עבודה מקצועית שנעשית כאן היא לעילא ולעילא.

איתן גורני: אני אומר את זה בשם כל המשרדים, לא רק בשם הרשות.

איתן גורני: לגבי מצבו.

איתן גורני: מצבו הפיזי פחות מכל המקומות האחרים, יש לזה סיבות היסטוריות.

איתן גורני: הם באו וזרקו את עצמם על הסלעים, בהתחלה לא נתנו להם להיות, אחרי זה הם היו בחזקת נסבלים.

איתן גורני: עד שהם הגיעו בכלל למעמד של חוכרים, ישבו על הקרקע, כי הם קבעו עובדה, ובאמצע, הן שתי מועצות אזוריות, מטה יהודה ויואב.

איתן גורני: הגבול עובר באמצע, יוצר בעיות.

איתן גורני: זו קרקע חקלאית, אסור לבנות עליה.

איתן גורני: רק לפני 3-4 שנים, לא היה כאן חשמל.

איתן גורני: היה גנרטור שהרשות קנתה, והיה מתקלקל כל יומיים.

איתן גורני: במאמץ אדיר שלנו, יחד עם מנכ"ל חברת חשמל דאז - - -

קולט אביטל: איך זה עבר מהפנתרים לרשות?

איתן גורני: הפנתרים פשטו את הרגל.

איתן גורני: נכנסו כאן לתסבוכת ולחובות.

איתן גורני: ואז ביקשו מהרשות לקחת על עצמה את הניהול.

איתן גורני: כמה שנים הרשות ניהלה את המקום, ולאחר שהעמידו אותו על הרגליים, כי היא העבירה אותו לעמותה, שבגילגולים שונים היא קיימת עד היום.

איתן גורני: לפני חמש שנים בערך, הבאנו לכאן חשמל במאמץ עם חברת חשמל, בהתנגדות של חיל-האוויר שאתם שומעים אותם.

איתן גורני: כאן זה מקום לאימונים.

איתן גורני: בקיצור, הבאנו לכאן חשמל, וחברת חשמל בעצמה בנתה בהתנדבות את כל הקווים הפנימיים, כי הכל היה הרוס.

איתן גורני: לא היו כאן אישורי בנייה.

איתן גורני: מפעל הפיס שאישר כסף, וחפץ ביקרו של המקום, היקצה כסף.

איתן גורני: הכסף היה מונח כמה שנים, היינו כל הזמן אנחנו הרשות, עוד לפני שהעברנו את הפעילות למשרד הרווחה.

איתן גורני: היינו איתם במשא ומתן להחזיק את הכסף, והם החזיקו אותו שלוש-ארבע שנים.

איתן גורני: בסוף באו ואמרו, ניקח את הכסף, נשים אותו במקום אחר.

איתן גורני: כשיהיה כאן אפשר, ניתן כאן.

איתן גורני: מה שקרה בינתיים, מפעל הפיס שינה את הסיסטמה של האגודה שלו.

איתן גורני: ועל זה אני רוצה שתדעו.

איתן גורני: פעם הוא היה נותן כסף למקומות ולנושאים.

איתן גורני: אחד הנושאים שהוא נתן להם כסף, היה נושא הגמילה מסמים.

איתן גורני: אז הוא נתן שלושה סוגי הקצבות – לבנייה, לשיפוצים ולרכישת ציוד.

איתן גורני: כל אחת מהקטיגוריות האלה, בהתייעצות יחד עם הרשות, כמעט כל שנה בנינו בניין חוסן, ואחרי זה הם נתנו למלא אותו בציוד, ונתנו גם לשיפוצים.

איתן גורני: המון מקומות שיפצנו.

איתן גורני: הם עברו לסיסטמה של עבודה, כמו שהזכירה כאן לפי רשויות.

איתן גורני: כל רשות בוחרת לעצמה פרוייקט שבשבילו היא מקבלת כסף, והשאר היא לוקחת עליה.

איתן גורני: תל אביב לקחה לפרוייקט גולדה, לתיאטרון הקאמרי והאופרה.

איתן גורני: כל הכספים של מפעל הפיס של תל-אביב הלכו לשם, ואז לכל הדברים האחרים לא נותנים.

איתן גורני: לכן, היום כשבאים לרשות, ואומרים לה לאיזה מטרות את רוצה?

איתן גורני: היא לא בהכרח הולכת למטרה של הסמים.

איתן גורני: יש להם את סדרי העדיפויות שלהם.

איתן גורני: לכן נפלנו כולנו, מהבחינה הזאת נפלנו מהעגלה, ולכן קשה לקבל מהפיס כספים למקום הזה.

איתן גורני: אלא אם כן, יבוא ראש המועצה ויגיד, השנה את ההקצבה שלכם אני עושה.

איתן גורני: בסך הכל הם קיבלו אישורי בנייה שמונה חודשים.

איתן גורני: היתרים שהם יכולים לבנות.

איתן גורני: מי שרוצה יש גם פה וגם אצלנו, עמי העביר לי העתק של כל המפות.

איתן גורני: בינתיים קרן רש"י נותנת כסף, והרבה כסף לנושא של סמים.

איתן גורני: אנחנו עובדים איתם, והם באמת נותנים הרבה.

איתן גורני: כל השנים האלה היה משא ומתן עם קרן רש"י, והיא נתנה התחייבות ל"רוח מדבר".

איתן גורני: לכפר הזה שאנחנו מקימים אצל שמוליק קריפמן בדרום, ושם שמוליק קריפמן כראש המועצה האזורית, כן לקח את זה לפרוייקט גם למפעל הפיס וגם לתורמים, והוא נוסע ומתרים בעולם.

איתן גורני: קרן רש"י התחייבה למקום ההוא, כי כל אותו זמן לא היתה כאן אפשרות לבינוי.

איתן גורני: וגם כאשר הם שאלו אותנו, אמרנו להם דוגרי.

איתן גורני: תשמעו כרגע אי אפשר לבנות ב"זוהרים" בינתיים תנו את הכסף לדרום, וצריך בדרום.

איתן גורני: כל האזור דרומית לפה, כאן הנקודה הדרומית שיש טיפול.

איתן גורני: הנגב, באר שבע, הבדואים, צריכים גם מקום משלהם.

איתן גורני: מה עוד שאנחנו מתכננים שם גם מרכז שיקומי שיעשה את שלב ב'.

איתן גורני: יהיה שם גם מרכז גמילה, אבל גם שלב ב' שאנשים שנגמלו ממקומות אחרים, יוכלו לבוא וללמוד כל מיני מקצועות.

איתן גורני: כלומר, אין רשות אחת נוגעת בחברתה, צריך כסף לפה, וצריך לתת כסף לפה.

איתן גורני: אנחנו במגעים עם קרן רש"י גם.

איתן גורני: בנוסף לזה אני ביום חמישי בבוקר בא הנה.

איתן גורני: יש לנו מתרים מאגודת הידידים שלנו מארצות הברית.

איתן גורני: את המיליונים הוא עוד לא הביא, אבל רק התחיל לעבוד.

איתן גורני: אנחנו מנסים להשיג להם תרומות.

קולט אביטל: מתרים זה מישהו שעובד מטעמכם בשכר?

איתן גורני: לא מטעמנו.

איתן גורני: יש לנו אגודת ידידים בארצות הברית.

קולט אביטל: היתה גם אגודה גדולה שסוזי אבן עמדה בראשה.

איתן גורני: לא שאני מכיר.

איתן גורני: לא בתחומים שלנו.

איתן גורני: אליקים רובינשטיין כן.

איתן גורני: הוא היה יושב הראש הראשון שלנו.

איתן גורני: וכשאליקים היה מזכיר, ושמיר היה ראש ממשלה, הם דפקו בעצמם בדלתות של נדיבי עם והביאו כסף.

קולט אביטל: אחר כך בוז'י הרצוג?

איתן גורני: בוז'י הרצוג היה עכשיו, עד לפני זמן הוא גם עזב.

איתן גורני: אני אבוא ביום חמישי הנה עם המתרים של אגודת הידידים שלנו, שילמד ויראה, שיידע במסעותיו בארצות ניכר, לבוא על פתחי נדיבים, ולנסות להתרים אותם.

איתן גורני: אני רוצה שגם הפרוייקט הזה יהיה במסגרת הדברים.

איתן גורני: עד שיפול על מיליונר שיגיד הנה אני נותן מיליון.

איתן גורני: היו לנו כאלה.

איתן גורני: היו לנו תורמים שתרמו מאוד אלפי דולרים, ורואים את זה גם בבית אור עקיבא, וגם במלכישוע.

איתן גורני: ולפה עכשיו צריך להתחיל את כל העבודה.

אתי גלוון: הקהילה הזאת מאוד ייחודית, המטפלת באוכלוסייה מאוד קשה, אוכלוסייה שאף מלה אחת את לא מקבלת, וחשוב להדגיש את זה.

אתי גלוון: הקהילה עובדת בשיתוף פעולה מלא עם משרד הרווחה, בתכניות מאוד ייחודיות.

אתי גלוון: בהחלט מקבלים את תמיכת המשרד.

אתי גלוון: המבנה פה הוא בעייתי, כבר הרבה שנים אנחנו מתמודדים עם זה.

אתי גלוון: צריך לקחת בחשבון את הנושא של הרשות, שכל שנה ניתן באופן זמני בגלל המבנה הרעוע.

אתי גלוון: אנחנו נתמוך בכל דרך על מנת לעזור לקהילה הזאת.

אתי גלוון: לגבי השיקום, אני גם מפקחת על יחידות לטיפול בנפגעי סמים ביחידות.

אתי גלוון: לצערי יש הרבה חזרות של מטופלים אלינו ליחידות.

אתי גלוון: אבל אנחנו ניתן את ההזדמנות גם אם זה פעם שנייה או שלישית, כי אנחנו מאמינים שאם מטופל מגיע אלינו - - -

יחיאל חזן: הבעיה שלי אחרת לגמרי.

יחיאל חזן: יש פה השקעה מאוד גדולה, גם של המדינה בצד שבכל אופן היא מזרימה כספים לא רק לזרים, אלא בכלל לכל מי שמטפל באותם חולים.

יחיאל חזן: לפי דעתי, בקצה, איפה ששם צריך להמשיך למצוא להם מענה הולם, תעסוקה, מתנ"ס, מועדון, או הכשרה - וכבר חושבים הנה הבן-אדם עומד על הרגליים -דיברתי על זה עם מנכ"ל משרד הרווחה.

יחיאל חזן: לפי דעתי, המדינה עושה טעות גדולה מאוד מבחינת התהליך הזה שהיא לא ממשיכה אותו.

יחיאל חזן: למשל כשנסעתי איתכם ליפו, ראיתי שם מעל 200 אנשים שבאים לקחת את המנה שלהם, יש כאלה יומית או שבועית, או חצי שבועית של מתדון.

יחיאל חזן: הרי הנגמל מקבל תחליף לסם.

יחיאל חזן: זה לא כמו מאיר חנוכה שאני משוכנע שהוא נקי.

יחיאל חזן: הוא אמר אני נקי לגמרי.

יחיאל חזן: גם רואים את זה כשהוא מדבר.

יחיאל חזן: אבל כשאתה מטייל שם, ואתה רואה שישנם אנשים שהם עדיין תלויים במין תחליף לתרופה, אז אתה מבין שבעצם בתהליך הזה יש בעייה מסויימת.

יחיאל חזן: אולי אפילו בעייה גדולה מאוד, כי יש פה השקעה גדולה של כסף, כשאני מסתכל על התקציב הכללי, לא רק של הרשות אלא בכלל של כל משרדי הממשלה.

יחיאל חזן: בקצה, אנחנו לא נותנים את הדעת.

יחיאל חזן: אני לא איש מקצוע, אבל בגלל שאני בא מהתחום העסקי, אני רואה את זה כמו עסק.

יחיאל חזן: פשוט ישנה בעיה.

איתן גורני: בסוף הכל נופל על כסף.

איתן גורני: כשהרשות בזמנו העבירה את הקהילות הטיפוליות בהסכם למשרד העבודה והרווחה, לקחנו על עצמנו כפרוייקט הבא את הנושא של טיפול אמבולטורי בנוער.

איתן גורני: חשבנו שנעמיד את הטיפול האמבולטורי בנוער 3-4 שנים על הרגליים, ונעביר אותו גם למשרד הרווחה, ואז ניקח שוב פרוייקט אחר, כשהכוונה היתה יחד עם הרווחה להתלבש על נושא השיקום.

איתן גורני: היום, המצב הוא כזה.

איתן גורני: טיפול בנוער כרגע משרד הרווחה לא יכול לקחת מאיתנו, אלא אם כן נעביר את כל התקציב.

איתן גורני: אם נעביר את כל התקציב, אז לא יהיה לנו בשביל שיקום.

איתן גורני: כלומר, הצעד הבא שאנחנו רצינו לעשות, להתלבש על נושא השיקום.

איתן גורני: מה שאנחנו היום מנסים, יחד עם משרד הרווחה, לעבוד עם ביטוח לאומי, עם הכשרות מקצועיות, עם קרן מפעלים.

איתן גורני: אנחנו רוצים להשתלב בתכנית ויסקונסין.

אתי חורי: הנושא השני הוא בהקשר של השיקום שאתה אומר לאחרי כן, זה לימודי עברית, לימודי אולפן, שבעצם עד לפני שנה, משרד הרווחה הוא זה שמימן לנו לימודי השכלת יסוד.

אתי חורי: אותם מטופלים שהיו זקוקים לזה, היו מקבלים שעות לימוד מורה.

אתי חורי: מטופל שהגיע לכאן בלי לדעת קרוא וכתוב, יצא מכאן לפחות כשהוא יודע לקרוא, יודע לכתוב, יודע קצת על המדינה, דברים בסיסים באזרחות, קצת חגי ישראל, קצת מכל דבר.

אתי חורי: הופכים אותו מבור לאחד שיכול לקרוא עתון בבוקר.

אתי חורי: לאחר שמשרד הרווחה הפסיק את המימון, העבירו אותנו לקבל תקציב ממשרד העבודה, שעשה כאן פרוייקט מאוד יפה, זה היה קורס גינון מעשי, שזה נותן להם גם איזשהם כלים להמשך.

אתי חורי: קבוצה של עשרה אנשים שיוכלו לצאת מכאן עם מקצוע, עם תעודה של מקצוע של גנן מעשי.

אתי חורי: לפני שבוע עשינו כאן את המבחן של משרד העבודה, זה היה פרוייקט יפה מאוד.

אתי חורי: רק שוב, אין לו המשך.

אתי חורי: עשו פעם אחד את הקורס, ואמרו לנו זהו, נסגרו הברזים אין תקציבים.

אתי חורי: כרגע, המצב הוא כזה, שבקהילה אנחנו לא יכולים לספק את השירות הזה של לימודים בכלל.

אתי חורי: אין לימודי עברית.

עמי קרצ'מר: אין לימודי עברית, אין לימודים מקצועיים, אין העשרה, אין כלום.

אתי חורי: משרד הקליטה נתן לנו בשנה שעברה תקציב של 13,000 שקלים.

אתי חורי: זה יפה, זה תודה, אבל זה מעט.

אתי חורי: בכל אופן זה היה בשנה שעברה, השנה אין לנו.

קולט אביטל: ממה מורכב התקציב שלך, מה מקורות המימון שלך.

קולט אביטל: מי הם האנשים כשאת בונה את התקציב, כמה את מקבלת מזה, כמה מזה.

קולט אביטל: איך?

אתי חורי: התקציב בעצם מורכב משני אלמנטים או שלושה.

אתי חורי: אלמנט אחד והעיקרי זה משרד הרווחה, שאנחנו מקבלים פר-מיטה.

יחיאל חזן: סליחה על הבורות, כמה משרד הרווחה משלמת פה על מיטה?

אתי חורי: בערך 4,000 שקלים לחודש פר אדם.

קולט אביטל: מה העלות שלכם?

אתי חורי: יותר גבוהה.

אתי חורי: יש השתתפות עצמית של כל מטופל, שזה בגובה של הבטחת הכנסה שלו.

אתי חורי: משהו כמו 1,200 שקלים, ביטוח לאומי.

אתי חורי: הדבר השלישי שהוא בסימן שאלה, מה אנחנו הצלחנו לגייס תרומות.

קולט אביטל: הבסיס הוא משרד הרווחה.

קולט אביטל: משרדים אחרים זה אד-הוק.

אתי חורי: זה לא בצורה מאוד רופפת, זה היה חד-פעמי.

אתי חורי: היה מאוד נעים לעבוד איתם, אבל זה היה נקודתי.

עמי קרצ'מר: רק לסבר את האוזן, בשירות בתי הסוהר, מיטה עולה 9,000 שקלים, וכאשר שופט מחליט שאדם כחלופת מעצר הגיע אלינו, זה אומר שהמדינה בצורה מסויימת מרוויחה.

עמי קרצ'מר: למרות שהעלות שלנו לא פחות גדולה מאשר בתי הסוהר.

אתי חורי: והתועלת היא הרבה יותר גדולה מבחור כאן מאשר בבית סוהר.

קולט אביטל: גם אתם הייתם צריכים לקבל מה שמקבלים בתי הסוהר.

עמי קרצ'מר: הלוואי.

אתי חורי: לפחות כנגד אותו בחור שנמצא בחלופת מאסר.

יחיאל חזן: כמה כאלה יש בחלופת מאסר?

אתי חורי: למעלה מ-50%.

עמי קרצ'מר: אני רק רוצה להוסיף לגבי הבנייה.

עמי קרצ'מר: הצלחנו לגייס משרד אדריכלים מאוד גדול, שמוכן לתת לנו בהתנדבות את כל האדריכלות עד גמר המבנה.

עמי קרצ'מר: הם עושים עבודה נהדרת איתנו.

עמי קרצ'מר: הם מנסים עכשיו גם להביא אנשי מקצוע נוספים, אבל באמת זה עשרות אלפי דולרים מהבחינה הזאת.

סטלה קורבלינקו: קצת יותר משנה הכרתי את המקום.

סטלה קורבלינקו: הצענו להגיש בקשה לתמיכות של משרד הקליטה, כל שנה יש אפשרות להגיש, זה לא חד-פעמי.

קולט אביטל: יכולה להיות גישה אחרת.

קולט אביטל: הגישה צריכה להיות, לא כגוף נתמך, אלא משום שהעולים האלה, אם השרה אמרה שהעדיפות הראשונה זה ללמוד עברית, צריך להקצות לכל מקום לימודי עברית.

אתי חורי: כשאמרתי חד-פעמי, התכוונתי שזה היה בגדר בקשה שלנו, נענינו, אנחנו יכולים לבקש עוד.

סטלה קורבלינקו: נכון.

סטלה קורבלינקו: אני חושבת שהיקף הסיוע הוא בהתאם לפרוייקט המוגש, וגם בהתאם למספר הפניות של כלל הגופים שפנו, וזה מחולק.

סטלה קורבלינקו: הייתי בקשר תמידי.

סטלה קורבלינקו: השנה אני רוצה לחזור לאותו דבר, ואנחנו נחשוב איך להגדיל את הסיוע כי זה תלוי בפרוייקט שאתם מגישים.

סטלה קורבלינקו: למשרד הקליטה אין תקציב להחזקת המקום.

קולט אביטל: אבל יש לה כסף לקורסים לעברית.

קולט אביטל: יש תקציבים מיוחדים שייוחדו בצורה יוצאת דופן, לאור סדרי העדיפויות של השרה להוראת העברית.

קולט אביטל: ולכן יש דרך אחת שאת המלצת שהיא תלך על תמיכה כעמותה.

קולט אביטל: דרך אחרת אני רוצה להמליץ עליה, והיא ללכת ישר לנושא של הוראת העברית.

קולט אביטל: שם בסל ההוא יש תקציב להוראת עברית.

אתי חורי: במשרד החינוך לא קיבלו את זה.

קולט אביטל: בסדר, זה חלק מסל הקליטה.

אתי חורי: פנינו גם למשרד החינוך, והם הגדירו את המקום כלא מקום - - -

קולט אביטל: אלא אם זה ילדים תחת גיל 18, שם הם חייבים.

אתי חורי: פנינו למשרד החינוך.

אתי חורי: אני אוכל לתת לך פרטים.

עמי קרצ'מר: הקהילה שלנו גם שמה לעצמה כדגל לעזור בכל הנושא הזה של מניעת שימוש בסמים.

עמי קרצ'מר: כתוצאה מכך אנחנו עוסקים קצת במניעה.

עמי קרצ'מר: קבוצות נוער מכל מיני בתי ספר בארץ מגיעות אלינו לפה להרצאות ולסיור.

עמי קרצ'מר: כאשר מאיר הוא האחראי על הנושא הזה.

עמי קרצ'מר: בנוסף לכך, חיילי צה"ל, כפי שאתם יודעים שהתופעה גם נמצאת בכל יחידות צה"ל המובחרות, והפחות מובחרות מגיעות אלינו לפה.

מאיר חנוכה: היום הגיעה אלינו יחידת דרום מורות חיילות שעובדים בקריית מלאכי, שדרות, וחבל אשכול, מעלה הבשור, הבשור, והאזורים של המושבים והקיבוצים.

מאיר חנוכה: מורות חיילות שעובדות בתוך בתי הספר.

מאיר חנוכה: הן הגיעו לכאן ביום שהתחיל בתשע וחצי והסתיים בשעה שתיים וחצי.

מאיר חנוכה: זה יום שכרוך בהרצאה על המקום, המבנה של המקום, מה אנחנו עושים כאן.

מאיר חנוכה: אחר כך סיור בקהילה.

מאיר חנוכה: אנחנו מחלקים אותן לקבוצות, מסבירים להן על התהליך.

מאיר חנוכה: ואחר כך נכנסים לשיחה כדי לנסות לתת להם כלים כדי לזהות ילדים שנמצאים במצבי סיכון, ולהפנות אותם לגורמים המתאימים שלפני שהם יגיעו למצב שהם יאבדו את עצמם.

מאיר חנוכה: אני נהנה להיות פה היום.

מאיר חנוכה: אני שומע דברים מאוד ענייניים, וגם רואה אנשים אמפטיים וזה עושה לי טוב מהבחינה האישית שלי.

מאיר חנוכה: כמו שאמרתי אני מכור לסמים, אני נקי תשע שנים.

מאיר חנוכה: לא תכננתי להשתמש בסמים, ואני אומר לכם במלוא הכנות.

מאיר חנוכה: כילד ראיתי הרבה מכורים לסמים, נגעלתי מהם, פחדתי מהם, התנהגות ברוטאלית.

מאיר חנוכה: אבל יש משפט שאני יודע אותו, שאף אחד לא יודע מה יהיה איתו מחר.

מאיר חנוכה: אף אחד לא יכול להגיד לי זה לא יקרה, זה יכול לקרות לכל אחד.

מאיר חנוכה: אנחנו אנשים שונים.

מאיר חנוכה: אחד הדברים שאמרתי למשפחה שלי, כשישבתי מול המשפחה שלי, הם אמרו לי מאיר, איך זה שאנחנו גדלנו באותו בית שאתה גדלת, ואתה הגעת לשימוש בסמים, ואנחנו לא הגענו לשימוש בסמים.

מאיר חנוכה: אמרתי, אני מאיר ואתם זה אתם.

מאיר חנוכה: מבחינה רגשית הייתי ילד מאוד מופנם, ילד שחווה המון דברים עם עצמו.

מאיר חנוכה: אבל בקטע המופנמות לא שיתפתי אף אחד, לא סיפרתי לאף אחד דברים.

מאיר חנוכה: כי כילד הייתי מאוד מאוכזב מלראות דברים של צביעות, מלראות דברים שמבטיחים ולא מקיימים.

מאיר חנוכה: כילד, אתה מחפש למלא את כל החסכים האלה בחוץ, ואתה נכנס לתפקידים שלא שייכים לך בכלל.

מאיר חנוכה: מחפש חשיבות, מחפש עליונות, רוצה לבנות ביטחון עצמי, רוצה לבנות דימוי עצמי.

מאיר חנוכה: באיזשהו מקום, אתה גם מתאכזב מהחברה בחוץ.

מאיר חנוכה: אחד הדברים ששמר עלי זה השפיות.

מאיר חנוכה: התחלתי את השימוש שלי בגיל 19.

מאיר חנוכה: אחד הדברים ששמר על השפיות זה שהייתי שחקן כדורגל.

מאיר חנוכה: הכדורגל עזר לי לפרוק את האגרסיה הפנימית שלי, לשחרר את הרגשות שלי.

מאיר חנוכה: בתחום הכדורגל הצטיינתי מהר מאוד, מגיל 12 הייתי בנבחרות ישראל.

מאיר חנוכה: בגיל 14 הייתי קפטן נבחרת הנערים של ישראל.

מאיר חנוכה: בגיל 16 הייתי קפטן נבחרת הנוער של ישראל.

מאיר חנוכה: אין בן אדם בתל-אביב שלא הכיר אותי.

מאיר חנוכה: בגיל 16 שיחקתי בהרכב הראשון של מכבי תל-אביב.

מאיר חנוכה: היה לי חוזה במכבי תל אביב.

מאיר חנוכה: היה לי כסף.

מאיר חנוכה: מבחינה חיצונית היה לי הכל.

מאיר חנוכה: היה לי מעמד, אבל מבחינה פנימית הייתי אותו מאיר – חסר ביטחון עצמי, אותו מאיר עם הבעיות שלו.

מאיר חנוכה: אבל מאיר אדם שאיבד את האמונה.

מאיר חנוכה: אני לא ראיתי אנשים שאיכפת להם.

מאיר חנוכה: אני לא אוהב את האנשים שמחבקים אותי כדי להגיד שחיבקתי אותם.

מאיר חנוכה: לא אוהב את האנשים שעושים לי טובה בגלל שהם מרחמים עלי.

מאיר חנוכה: היה קשה למצוא אנשים שהלב השמאלי שלהם רחב.

מאיר חנוכה: אנשים שאיכפת להם, אנשים שיקבלו אותי כמו שאני.

מאיר חנוכה: אבל שוב, עיניים של ילד, זה לא עיניים של מבוגר.

מאיר חנוכה: ילד רואה את החיים בצורה אחרת, כשאתה גדל אתה אומר איזה טיפש הייתי.

מאיר חנוכה: נכון, הייתי טיפש.

מאיר חנוכה: לא הייתי מעשן סיגריות, הייתי רק שותה אלכוהול מדי פעם.

מאיר חנוכה: בגיל 17 ניסיתי פעם אחת לעשן חשיש.

מאיר חנוכה: האמת שזה גרם למצב שלא עניין אותי מאף אחד.

מאיר חנוכה: באיזשהו מקום ניתק אותי מהרגשות שלי, אבל זה היה מקרה חד-פעמי בגיל 17.

מאיר חנוכה: ואז בגיל 19 טסתי לנבחרת הנוער לחו"ל למחנה אימונים בגרמניה.

מאיר חנוכה: זה היה מחנה אימונים לקראת אליפות העולם לנוער שהיה אמור להתקיים באוסטרליה ובניו-זילנד.

מאיר חנוכה: מי שאימן אותי אז בנבחרת היה דרור קשטן.

מאיר חנוכה: לפרשה הזאת קוראים פרשת קובלנס.

מאיר חנוכה: בטיסה הזאת חרגנו מהכללים, עשינו דברים לא מקובלים של שחקני נבחרת.

מאיר חנוכה: זה הגיע לראשי המשלחת.

מאיר חנוכה: מראשי המשלחת להתאחדות, מההתאחדות לעיתונות, העיתונות בארץ חגגה על זה במשך חודשיים, כתבות בעיתונים.

מאיר חנוכה: ואז ועדת משמעת של ההתאחדות של הכדורגל החליט לתת לנו עונשים למען יראו וייראו.

מאיר חנוכה: אני ועוד חמישה שחקנים קיבלנו עונשים מאוד חמורים.

מאיר חנוכה: אותי הרחיקו לצמיתות מהנבחרת, לקחו לי את הספורטאי המצטיין מהצבא, והרחיקו אותי מהליגה לשישה חודשים.

מאיר חנוכה: זה היה עונש חמור מאוד, שגרם לי להתבייש מעצמי, להתבייש מהמשפחה שלי.

מאיר חנוכה: הייתי הולך ברחובות, אנשים היו מדברים, הייתי חושב שאנשים מדברים עלי.

מאיר חנוכה: אנשים צוחקים, הייתי חושב שאנשים צוחקים עלי.

מאיר חנוכה: ממש, נכנסתי למצב שהייתי מבולבל לגמרי עם עצמי, וחשבתי על מה בלי שליטה, חשבתי על החשיש שעישנתי פעם אחת בגיל 17, וחזרתי לעשן חשיש.

מאיר חנוכה: התחלתי עם חברים מאוד "טובים".

מאיר חנוכה: עישנתי במשך חודש חשיש, מהר מאוד הגעתי אחרי חודש לעשן את החשיש, לא היה חשיש היה קוק פרסי.

מאיר חנוכה: זה הירואין בצבע חום.

מאיר חנוכה: אמרו לי תנסה, זה יעשה לך טוב.

מאיר חנוכה: ביום שנגעתי בזה 11 שנה לא הפסקתי להשתמש בסמים.

מאיר חנוכה: בהתחלה זה עשה לי טוב, לאט לאט התפתחתי בתחום הזה.

מאיר חנוכה: אתם יודעים, בחיים קורים דברים שכבר אין לך שליטה.

מאיר חנוכה: ברגע שאתה מאבד את הדרך, אתה כבר יכול לאבד את עצמך.

מאיר חנוכה: מהר מאוד מצאתי את עצמי אחרי הצבא טס לדנמרק.

מאיר חנוכה: התחתנתי שם, יש לי ילדה שם.

מאיר חנוכה: הגעתי למצב שהנחיריים נסתמו.

מאיר חנוכה: עברתי לוורידים של הידיים.

מאיר חנוכה: שלוש פעמים עברתי מוות קליני.

מאיר חנוכה: עזבתי את דנמרק ובאתי לישראל, לא ידעתי מה זה קהילה טיפולית.

מאיר חנוכה: הייתי בשיחה אצל פסיכולוג מאוד חכם.

מאיר חנוכה: הוא אמר, מאיר לך לקהילה טיפולית.

מאיר חנוכה: אמרתי לו מה זה קהילה טיפולית, הוא אמר לי, זה מקום שיקלפו אותך כמו שמקלפים בצל.

מאיר חנוכה: המלה הזאת מצאה חן בעיניי מכיוון שאני חי את החיים, ואני לא יודע מי זה מאיר.

מאיר חנוכה: באתי לזוהרים, עברתי כאן טיפול שהוא טיפול מאוד קשה.

מאיר חנוכה: הוא גם טיפול בתנאי פנימייה וגם טיפול פיזי ונפשי.

מאיר חנוכה: אבל כאן קיבלתי מודעות עצמית מאוד גבוהה לעולם הרגשי שלי.

מאיר חנוכה: כאן שינתי את צורת החשיבה שלי, כאן שיניתי את ההתנהגות, כאן בניתי את הביטחון, כאן בניתי את הדימוי.

מאיר חנוכה: כאן יכולתי לפרוק את כל הכאב שהיה לי מהילדות.

מאיר חנוכה: כאן למדתי לסלוח את עצמי.

מאיר חנוכה: כאן למדתי לאהוב את עצמי, והיום אני החבר הכי טוב של מאיר.

מאיר חנוכה: אני נקי תשע שנים, אני בשביל אף בן אדם בעולם, כולל הילדה שלי, לא מוכן לתת את מה שיש לי היום.

מאיר חנוכה: אני רוצה לחיות.

מאיר חנוכה: אני אומר גם לילדים.

מאיר חנוכה: הגעתי לקהילה, בהתחלה עבדתי בתור מדריך שעושה משמרות.

מאיר חנוכה: אחר כך הפכתי להיות רכז מדריכים.

מאיר חנוכה: אחר כן הייתי אחראי על קבלת מטופלים.

מאיר חנוכה: הייתי פה אחראי על קבלה זמינה, ובקטע של לקבל מטופלים.

מאיר חנוכה: כל מי שהיה רוצה להתקבל, היייתי עושה את המקסימום כדי לקבל אותו.

מאיר חנוכה: יצאתי ללימודים, לקחתי את תחום הספורט, העברתי אותו לתחום של טיפול.

מאיר חנוכה: סיימתי קורס אתגרי לאוכלוסיות בעלות צרכים מיוחדים.

מאיר חנוכה: הקהילה באה לקראתי.

מאיר חנוכה: היום אני עובד כאן בזוהרים בחצי משרה כמטפל ייחודי.

מאיר חנוכה: אני עושה קבוצת אתגרים, אני עובד פה בהרים מסביב.

מאיר חנוכה: אני עובד על קבוצות קטנות.

מאיר חנוכה: מעבר לזה שאר הזמן שלי אני עובד בבתי ספר, אני עובד בכפר הנוער בן שמן, אחראי על כל הנושא של טיפול בקרב בני הנוער.

מאיר חנוכה: בראשון לציון אני עובד עם הרשות למלחמה בסמים כבר שש שנים.

מאיר חנוכה: אני עובד בראשון לציון, מעל 250 פעילויות בשנה אני מקבל בראשון לציון.

מאיר חנוכה: הרשות שם עובדת בצורה מדהימה.

מאיר חנוכה: אני עובד באור יהודה בבית ספר, אני עובד בקריית אונו בבית ספר בן-צבי.

מאיר חנוכה: אני עובד בקריית גת, אני עובד ביבנה, אני עובד בקיבוצים.

מאיר חנוכה: אם תשמעו סדר יום שלי, מתחיל בבוקר ומסתיים בערב.

מאיר חנוכה: אני עובד עם הורים, אני עובד עם אוכלוסיות רוסיות.

מאיר חנוכה: אני עובד עם אוכלוסיות אתיופיות.

מאיר חנוכה: אני מכור נטו לעבודה.

מאיר חנוכה: הילדים נותנים לי המון אהבה, המון כוח.

מאיר חנוכה: ילדים הם אמיתיים לטוב ולרע.

מאיר חנוכה: לגבי החבר'ה הצעירים.

מאיר חנוכה: הרבה חבר'ה רוסים מגיעים לארץ, כמו שאתם יודעים, בני נוער לא מקבלים בזרועות פתוחות את הילדים.

מאיר חנוכה: נוצר מצב של מאבקי כוח.

מאיר חנוכה: נוצר מצב של שינאה, תחרות.

מאיר חנוכה: הרבה ילדים שהם ילדים טובים באישיות שלהם, נכנסו לתפקידים של להיות אלימים עבריינים, כדי לגונן על עצמם.

מאיר חנוכה: פיתחו לעצמם תת קבוצות, ונהיו קבוצות של עבריינים.

מאיר חנוכה: אחד הדברים החזקים שאותי מטריד בבתי ספר זה שאיבדנו את הערכים.

מאיר חנוכה: למה אני מתכוון לערכים, צורת הדיבור, זה קללות, זה איומים, זה זלזול.

מאיר חנוכה: אם תשאלו את הילדים הם יגידו שזה בצחוק.

מאיר חנוכה: בצחוק דוקרים אחד את השני, בצחוק פוגעים אחד בני.

מאיר חנוכה: המטרה היא בבתי ספר באיזשהו מקום ללמד אותם לערכים, לתת להם להבין שלכולנו יש בעיות.

מאיר חנוכה: אבל הגדולה היא לדעת לדבר על הבעיות, ולדעת לבקש את העזרה.

מאיר חנוכה: לראות את הנושא של חברות אמיתית, מה זה חבר אמיתי, מה זה להיות איכפתי.

מאיר חנוכה: מה זה לכבד, להיות במקום קצת להבין את ההורים.

מאיר חנוכה: לא לראות את ההורים כאויבים וכשונאים.

מאיר חנוכה: לבוא לראות את מערכת החינוך לא כמימסד עויין.

מאיר חנוכה: הכרתי במערכת החינוך אנשים מדהימים, יועצות מדהימות, אנשים עם לב רחב.

מאיר חנוכה: אנשים שלא מוותרים על הילדים שלהם.

מאיר חנוכה: העבודה שלי מדהימה בחוץ.

מאיר חנוכה: יש לי סיפוק מהעבודה, אבל אני רוצה להגיד לכם אל זוהרים – אני מחובר למקום הזה.

מאיר חנוכה: אני אוהב את המקום הזה, כמו שעמי ציין אני עושה פה הרצאות לתלמידים שמגיעים בימי שני, גם לחיילים.

מאיר חנוכה: אבל מעבר לזה אני אוהב את המטופלים.

מאיר חנוכה: אחד הדברים שממלא אותי פה זה המטופלים.

מאיר חנוכה: אני בא לפה, אני נהנה בעבודה הזאת.

מאיר חנוכה: למה אני אוהב את המקום, אם תסתכלו ואנחנו נעשה סיור, הכל פה עבודת יד.

מאיר חנוכה: תראו איך המקום שמור, נקי, מצוחצח, חומות, צמחים.

מאיר חנוכה: אפילו את הקראוונים המטופלים שיפצו.

מאיר חנוכה: הכל עושים במקום הזה.

מאיר חנוכה: המטופלים מאוד אוהבים את המקום הזה.

מאיר חנוכה: אני בוגר של זוהרים.

מאיר חנוכה: מטופל שמסיים את זוהרים למרות שאני איש צוות, אני רואה אותו כחבר.

מאיר חנוכה: אנחנו מאותה משפחה.

מאיר חנוכה: הוא סיים את הקהילה, אני סיימתי את הקהילה.

מאיר חנוכה: אנחנו במשפחת זוהרים.

מאיר חנוכה: במשפחת זוהרים יש הרבה מכורים נקיים, הרבה מטופלים שהמקום הזה הוא הבית שלנו.

מאיר חנוכה: דרך אגב, המקום זה הוא הבית שלנו לכל החיים.

מאיר חנוכה: לכל מטופל יש את הזכות להגיע לפה כל שישי שבת.

מאיר חנוכה: להיות פה שישי שבת.

מאיר חנוכה: כל מטופל שיש לו קשיים בהתפתחות שלו, בתהליכים שלו, ורואה את עצמו במצב של סיכון, יכול להתקשר, ויכול לבוא לפה לכמה ימים, להתחזק, לדבר, לקבל כיוונים ולחזור לחיים עוד הפעם.

מאיר חנוכה: זאת אומרת יש כלים.

מאיר חנוכה: אחד הכלים החזקים להירשם ליחידות אחרי סיום ההוסטל.

מאיר חנוכה: תהיה בשיחה, לך ל-N.A. תהיה בשיחות עם עובדת סוציאליות.

מאיר חנוכה: תן בדיקות שתן.

מאיר חנוכה: פסיכולוגיה, משהו שיישב לך על הראש, שאתה יודע שאתה נותן בדיקות שתן.

מאיר חנוכה: זה הרבה תלוי באדם.

מאיר חנוכה: ובקהילה אנחנו מקבלים כל כך הרבה כלים, הנקודה היא לעשות את הדברים.

מאיר חנוכה: אחד הבעיות שלנו כמכורים זה יציבות.

מאיר חנוכה: הרי אנחנו מתחילים בנקודה מסויימת את החיים.

מאיר חנוכה: זה מאוד מתסכל להתחיל את החיים בגיל 30.

מאיר חנוכה: עד היום אני משלם מחירים על מה שעשיתי בעבר.

מאיר חנוכה: הכל נראה ורוד, אבל שום דבר לא ורוד.

מאיר חנוכה: זו עבודה קשה יום יומית.

מאיר חנוכה: יש לי עוד הרבה מחירים לשלם.

מאיר חנוכה: יש לי משפחה, יש לי ילדה.

מאיר חנוכה: יש חיים.

מאיר חנוכה: אבל לגבי זוהרים, לי הוא מאוד חשוב.

מאיר חנוכה: אני לא רואה את עצמי עוזב את המקום הזה.

מאיר חנוכה: אני מחובר פה לאדמה.

יחיאל חזן: מה היתה המטרה שלכם לכך שהזמנתם אותנו לכאן.

יחיאל חזן: מה הדבר העיקרי שאותו רציתי להעביר – העניין של התקציב למבנה, זה הדבר העיקרי?

אתי חורי: תקציב למבנה ותקציב ללימודים.

עמי קרצ'מר: רצינו להגדיר את המודעות של האנשים שאנחנו נמצאים פה.

עמי קרצ'מר: יש פה מקום שאולי הוא נמצא ליד תרכומייה, אבל לא כולם עוברים פה, אבל אנחנו חיים, אנחנו נותנים, ואנחנו עושים, ואנחנו לא פחות טובים מאשר מקומות כמו שאמרו אחרים שם למעלה, שהם יפים ומפוארים.

עמי קרצ'מר: אנחנו צריכים היום עזרה.

יחיאל חזן: כמה עובדים יש במקום הזה?

עמי קרצ'מר: 24 עובדים.

יחיאל חזן: זה מתחלק על מדריכים, עובדים סוציאליים.

עמי קרצ'מר: וצוות קטן מאוד של מינהלה.

סטלה קורבלינקו: אפשר לשמוע פרטים על עובדים דוברי שפות.

סטלה קורבלינקו: יש עובדים שהם עולים ותיקים?

אתי חורי: הרופא שלנו ד"ר טיטו, הוא רוסי.

אתי חורי: יש לנו מדריך אחד שהוא בן מיעוטים.

אתי חורי: יש לנו מדריך רוסי.

אתי חורי: עובד סוציאלי לא, הם כולם במקרה ישראלים.

אתי חורי: יש גם נשים.

אתי חורי: בטקס האחרון 10% סיימו כאן נשים.

עמי קרצ'מר: עכשיו נציג את המטופלים.

גל: אני בן 22, מתל אביב.

גל: אני נמצא כרגע בשלב ב', זה לפני שלב ג'.

גל: יש פה תהליך, אתה מגיע לקבלה זמינה, מקבלה זמינה אתה עולה בשלב מתקבלים.

גל: משלב מתקבלים אתה נותן סיפור חיים בקצרה.

גל: אתה מספר על עצמך, ואתה עולה לשלב א'.

גל: בשלב א' בשביל לעבור לשלב ב' מביאים לך אינטק עם שאלות שבמסגרת הטיפול פה כמובן.

גל: במידה ואתה עונה עליהם נכון, אז הצוות בודק אם אתה מתאים ובוחרים להעלות אותך.

גל: כרגע אני נמצא בשלב ב'.

יחיאל חזן: למדת בבית ספר יסודי תיכון?

גל: למדתי יסודי.

גל: בתיכון הפסקתי ללמוד בגיל 16 מסיבות משפחתיות.

גל: לא בדיוק רציתי להמשיך ללמוד.

גל: לא היה לנו כל כך הרבה כסף.

יחיאל חזן: מתי בפעם הראשונה נפלת לסם?

גל: בגיל 14.5 התחלתי להשתמש.

יחיאל חזן: כמה זמן השתמשת?

גל: השתמשתי 7 שנים.

גל: התגייסתי לצבא, היה לי תהליך של הפסקה.

גל: עברתי טירונות, התחלתי לשרת בצפון.

גל: הייתי ממש עצמאי.

גל: גדלתי בלי אבא בבית.

גל: אנחנו קשורים אחד לשני במשפחה כל האחים.

גל: לדוגמא כאשר היה מקרה אלימות כלפי, הייתי עדיין ילד, אחי הגדול היה מחפה ילי ומגן עלי.

גל: זה מה שאיפיין את האחדות שלנו במשפחה.

גל: בזמן שהייתי בצבא הרביצו לאחי הקטן ואני לא בדיוק קיבלתי את זה.

גל: הוצאתי ג' מיוחד בשביל ללכת לטפל באותו נושא.

גל: קראתי לאחי הגדול שהוא גדול ממני בארבע שנים.

גל: פשוט הלכנו להרביץ לאותו אדם.

גל: בתיאום של אחי הקטן.

גל: הייתי בבריחה של שבועיים מהמשטרה, אחרי שבועיים באתי להסגיר את עצמי אני ואחי הגדול, באנו עם עורכי דין.

גל: נשפטתי על זה לשנה בבית הסוהר.

גל: אחרי שנה בבית הסוהר השתחררתי, אני ואחי כמובן.

גל: עם הרבה דברים שלא נעים לחוות אותם תוך כדי מעצר.

גל: השתחררנו מבית הסוהר, היה מכתב מראש הממשלה בזמנו, שהוא לאו דווקא התייחס אלינו ספציפית.

גל: פשוט הבן אדם שנפגע, היה לו איזה שהוא קשר איתם.

גל: המדינה קיבלה מכתב מראש הממשלה שאותם אנשים שעשו את הנזק, שבעצם זה אנחנו אני ואחי, יטופלו כראוי.

גל: ועקב זה שהשתחררנו אחרי שנה, עלינו לעליון.

גל: הייתי שבוע משוחרר, אחי השתחרר לפני.

גל: בעליון קבעו לנו עוד שנה מאסר כל אחד.

גל: זו היתה אחת מהמכות הכי חזקות שקיבלתי בחיים שלי.

גל: אחרי שבוע קיבלנו את גזר הדין, נתנו לנו עיכוב ביצוע לשבוע, וחזרנו להמשך מעצר.

גל: כבר אז זה היה משהו אחר.

גל: שם גם הסתבכתי.

גל: חזרתי לאותו בית סוהר שהייתי בו, ושם היה לי גם מקרה אלימות.

גל: מישהו הציק לי, ולא יכולתי לספוג אותו, כי לא ידעתי להתמודד עם מה שאני יודע תודה לאל היום, ופרצתי באלימות לתוך בית הסוהר.

גל: היה מקרה אלימות אם זה מהצד שלנו, אם זה מהצד שלו.

גל: התערבו עוד אנשים.

גל: היה בלאגן.

גל: בסוף השתחררתי.

גל: כשהשתחררתי, החלטתי שאני לא חוזר לסמים, כי לא רציתי בזה.

יחיאל חזן: בבית הסוהר השתמשת בסמים?

גל: מעט מאוד.

גל: אני יכול לומר שבסיבוב הראשון לא השתמשתי בסמים.

גל: היה לי תקופה של חודשיים שהייתי משתמש בסמים, הייתי משתמש בחשיש.

גל: כשהשת

גל: חררנו חזרנו עוד פעם לסיבוב השני, כבר הלכנו לבית סוהר יותר קשה, שם היה יותר קל להשיג את הסמים.

גל: השתמשתי באקסטזי, עישנתי, הכל היה במחתרתיות.

גל: כן נגעתי בסם, לאחר חצי שנה שהייתי נקי.

מאיר חנוכה: איך הגעת לזוהרים?

גל: הסתבכתי שוב, אחרי תקופה מסויימת.

גל: הסתבכתי בתיק של סמים.

גל: נתפסתי עם כמות מסויימת של סם, נעצרתי.

גל: בבית המעצר, המליצו לי ללכת למרכז גמילה.

גל: אמרתי לעצמי אני מכיר כבר משהו אחר, בוא נראה משהו אחר בחיים.

גל: חשבתי על זה של לברוח מהתיק שלי, ולא להיכנס שוב לבית הסוהר.

גל: אז אני אבוא אעשה שנה, ואחר כך אני אשתחרר.

גל: אני אמשיך בסמים שלי, בפשע.

גל: נעשה קומבינה ואמשיך.

גל: כשהגעתי לפה, אחרי חמישה וחצי חודשים, נפל לי האסימון שזהו, טוב לי.

גל: הייתי יוצא לביקורים, פתאום מסתכלים עלי אחרת, הראש שלי אחרת, הדברים שלמדתי פה להכיר את עצמי, לא ידעתי אף פעם.

גל: אף פעם לא הראו לי משהו אחר.

גל: היום אני מאוד מאמין במה שאני עושה.

גל: היקנו לי ביטחון.

גל: נתנו לי לגלות את היכולות שלי לגבי הלמידה שלי בכל אופן.

גל: כשאני אומר לגלות את היכולות שלי לגבי הלמידה, מדובר בזה שנפתח קורס גינון.

גל: לקחתי אותו בשתי ידיים, זה משהו שעניין אותי.

גל: רציתי להצליח כך כך.

גל: לא האמנתי שאני יכול.

גל: הרצון שלי היה כן להצליח, אבל לא האמנתי שאני כן אצליח.

גל: עובדה שהנה כן.

גל: קיבלנו תעודה אחת, באנו לכאן הבוחנים, הבנתי את החומר הכי טוב.

גל: אם צריך משהו תמיד אני, באיזשהו מקום זה מעיק עליי.

גל: מהמקום שלהם הם מאוד סומכים עלי כל כך, כי אני כן מבין את החומר.

גל: כל מיני דברים שהיקנו לי ביטחון.

גל: התחלתי להגיד לעצמי מה אני צריך את הבולשיט הזה שם.

גל: אני כרגע בשלב שאני רוצה להתחיל את החיים כבן אדם נורמטיבי במרכאות.

גל: היום אני נקי 9 ימים ושמונה חודשים.

ארטיום: אני בן 21, היום נמצא בשלב ג', שלב הכנסה להוסטל.

ארטיום: אני בארץ כמעט חמש שנים.

ארטיום: הגעתי לארץ בגיל 16, עם המשפחה.

יחיאל חזן: לפני שהגעת לא השתמשת בסמים?

ארטיום: הייתי בשתייה – שתיתי אלכוהול מגיל 12.

יחיאל חזן: איך הגעת לכאן?

ארטיום: הגעתי לפה מתוך רצון שלי.

יחיאל חזן: במה השתמשת לפני שהגעת לפה?

ארטיום: השתמשתי בכל סוגי הסמים.

ארטיום: גם סמים קשים, הירואין, קריסטל.

קולט אביטל: היום כשאתה מסתכל אחורה, אתה יכול אולי להגיד לך או לנו מה קרה.

קולט אביטל: זאת אומרת למה התחלת להשתמש בסמים?

ארטיום: הסיבות הן מורכבות.

ארטיום: הסיבות שהשתמשתי שהיו קיימות פה בארץ, חוסר השתייכות, חוסר קבלת העלייה שלי לפה, ניכור.

ארטיום: אני מאמין שיכול להיות שאם הייתי נשאר ברוסיה גם הייתי מעשן בסמים.

ארטיום: הבעיות במשפחה ליוו אותי כל החיים.

ארטיום: לא בעיות של אלימות, בעיות של הרכב משפחתי.

ארטיום: את האבא שלי אני לא מכיר.

ארטיום: ההורים התגרשו, גם זה ליווה אותי בארץ.

ארטיום: היו לי הרבה רגשות שלא היה לי איפה להוציא אותם שהביאו אותי לשימוש.

יחיאל חזן: איך אתה רואה את עצמך בעתיד?

יחיאל חזן: חוזר לסם?

ארטיום: אני לא רואה את עצמי חוזר לסם, אני מרגיש את עצמי לא במקום הזה.

ארטיום: היום אני יוצא לביקורים, אני לא מרגיש שם שייך.

ארטיום: אני בא לבית שלי, למשפחה שלי, לא יוצא מהבית.

ארטיום: יש לי מטרות לגבי העתיד שלי, ללמוד, לסיים בגרות, להשלים בגרות.

ארטיום: יש לי 12 שנות לימוד חלקי של 17 כיתות.

יחיאל חזן: אם היתה לך אפשרות ללמוד פה בגרות, היית מעדיף ללמוד פה או בחוץ?

ארטיום: הייתי מעדיף ללמוד כאן.

עליו: בן 22 מירושלים.

עליו: כמו כולם, הגעתי לקהילה הזאת קרוע, לא יודע כלום, לא יודע מה רוצים ממני.

עליו: בראש שלי כמו איזושהי קומבינה, רק לברוח מהתיקים.

עליו: עכשיו בכל הכנות, התחלתי להכיר את עצמי.

עליו: כל החיים חשבתי שהבעיה שלי היא הסמים, לא יודע מה זה רגש.

עליו: עכשיו זיהיתי את הבעיות שלי, מכיר מה זה, מאיפה בא לי כל זה, למה זה קורה.

עליו: רכשתי כלים כדי שאוכל להשתמש בהם ולהמשיך בדרך שלי.

עליו: הייתי בקורס גינון.

עליו: גם הלימודים עזרו לי, לא ידעתי לכתוב בעברית חוץ מהשם שלי.

קולט אביטל: באיזה גיל הגעת הנה?

עליו: בעוד 6 ימים אני כבר 9 חודשים במקום.

יחיאל חזן: בן כמה אתה היום?

עליו: בן 22.

קולט אביטל: עד איזו כיתה למדת בבית הספר?

עליו: חמש כיתות בבית ספר עממי.

עליו: מאז פנימיות, בתי סוהר.

עליו: אני בא ממשפחה שהאבא מכור ואמא מכורה נקייה כבר 9.5 שנים, אבל עדיין האבא מכור.

עליו: עכשיו אני מזהה אותם ויודע מה קורה איתם.

עליו: נהניתי מאוד מהלימוד, זה מאוד עזר לי.

עליו: יש לי רצון ללמוד.

עליו: אני מאמין במה שאני עושה, בזכות עצמי, בזכות המקום, אני מאמין במה שאני עושה.

עליו: אם אני אמשיך בדרך שלי מה שמבקשים ממני, אז אני אצליח בהמשך הדרך.

חני: אני נמצאת פה כבר ארבעה חודשים.

חני: הגעתי לפה דרך אישפוזית ברחובות.

חני: הגעתי דרך רצוני.

חני: בשבילי המקום מאוד מקדם אותי.

חני: אני בת 33.

חני: המקום נותן לי הרבה כוח רצון להתמודד עם החיים בחוץ.

יחיאל חזן: כמה זמן את משתמשת?

חני: מגיל 24.

יחיאל חזן: שירתת בצה"ל?

חני: בשירות לאומי.

יחיאל חזן: איך קרה שנפלת לסמים?

חני: סיבה אישית דרך הבית.

יחיאל חזן: יש לך מקצוע?

חני: אני עוזרת פקידה.

חני: אולי זה מקצוע שיתן לי קדימה ללמוד בחוץ.

יחיאל חזן: איפה את גרה?

חני: בנהריה.

איבגני: אני בן 24.

איבגני: נמצא כבר 5 שנים בארץ.

קולט אביטל: כשהגעת לארץ, נכנסת ישר לבית הספר?

איבגני: לא, כשהגעתי הייתי כבר בן 19.

איבגני: בצבא הייתי שמונה חודשים, עם פרופיל 21.

איבגני: ישבתי חודש בכלא 4.

איבגני: אחר כך התחלתי להשתמש יום יום.

יחיאל חזן: בכלא התחלת להשתמש?

איבגני: לא בחוץ.

איבגני: אני מאוקראינה.

איבגני: אמא שלי גם מכורה.

איבגני: מילדות ראיתי סמים.

יחיאל חזן: כמה זמן אתה בזוהרים?

איבגני: 8 חודשים ושמונה ימים.

סטלה: יש לך משפחה?

איבגני: רק אמא פה.

יחיאל חזן: איפה אתה גר?

איבגני: בתל-אביב.

איבגני: המקום מעניק אמונה וביטחון.

סטלה: אתה יוצא לחופשות?

איבגני: כן.

איבגני: ולא מגיע לאמא.

איבגני: זה קצת סיכון.

איציק יוגב: אני שמח שהגעתי בזמן.

איציק יוגב: אני מאוד מעריך ומוקיר את זה שהגעתם אלינו.

איציק יוגב: זה לא כל כך מובן מאליו שמגיעים אלינו מהממסד המחליט והקובע מדיניות, והמקצה תקציבים.

איציק יוגב: עם יד על הלב, אנחנו מאוד מעריכים ומוקירים.

איציק יוגב: אני מאוד מבקש להגיד תודה לרשות למלחמה בסמים, וכל הגופים במשרד הרווחה שעובדים מולנו.

איציק יוגב: אנחנו נעזרים בהם מאוד, ואני חושב שהם גם יודעים להעריך את עבודת הצוות שאני גם מוקיר מאוד.

איציק יוגב: הקהילה הזאת קיימת כבר 12 שנים.

איציק יוגב: יש פה כרגע עמותה עם תשעה חברים, כולם מתנדבים.

איציק יוגב: אני בהיותי יושב ראש העמותה כמעט שש שנים, עושה את זה בהתנדבות וללא שכר.

איציק יוגב: אני עושה את זה בעונג רב.

איציק יוגב: אני מרגיש שיש לי סיפוק אישי, מעבר לזה שאני תורם לחברה מסביב.

איציק יוגב: אני לא מעשן, עוד לא ראיתי בחיי סם, חוץ מאשר בסרטים ובקישקושים האלה.

איציק יוגב: מכיר כל אחד באופן אישי חברי הכנסת, מכובדים.

איציק יוגב: את המטופלים פחות, כי אנחנו כחברי עמותה שהוא הדרג הניהולי, משתדלים מאוד לא להיכנס לעניין המקצועי.

איציק יוגב: אנחנו סומכים ומשאירים את זה לטיפול הצוות.

איציק יוגב: אבל בכל זאת, אני רוצה להעלות מספר בעיות, אם הן הועלו אני מתנצל מראש.

איציק יוגב: אני רוצה בכל זאת להעלות אותן.

איציק יוגב: כמו שאתם רואים הנוכחות שלכם פה, ימין שמאל.

איציק יוגב: חוצה גבולות.

איציק יוגב: כולם שותפים לעניין.

איציק יוגב: זה יכול להגיע לכל בית, לכל אחד מאיתנו.

איציק יוגב: אם זה לילדים, אם זה לנכדים, אם זה לבתים שלנו, וכו' וכו'.

איציק יוגב: חוצה גבולות.

איציק יוגב: אתם רואים שיש לנו אנשים פה, שמגיעים מנהריה, מאילת.

איציק יוגב: כלומר, אין שום דבר שמונע מאנשים להגיע לפה.

איציק יוגב: הדלת פתוחה לכולם.

איציק יוגב: אנחנו גם מאוד ייחודיים בעניין של הקבלה הזמינה והטיפול בנשאי איידס.

איציק יוגב: אין פתרון כזה היום בארץ, שאנחנו נותנים פה ומעמידים לטובת הציבור.

איציק יוגב: הצוות שלנו פה, עמי, אתי, יואלה, מאיר ואחרים, מקבלים הרבה מאוד קבוצות שבאות לקבל הרצאות, לקבל מודעות, להשתתף איתנו בחווייה.

איציק יוגב: זה מאוד חשוב.

איציק יוגב: ואף על פי כן, אני חושב שזו בושה וחרפה לכולנו.

איציק יוגב: שאנחנו כצוות מתנדב לצוות יום יומי שעובד פה מסביב לשעון, 24 שעות צריכים להיאבק על 50 אלף בשנה, לתת השכלת יסוד לאנשים שבחיים שלהם לא החזיקו עט ונייר.

איציק יוגב: אתם שומעים על אנשים שרק חמש שנים למדו, לא עמדו דום ליד איזה דגל, לא יודעים מה זה יום זיכרון.

איציק יוגב: עמדו פה אנשים מעבר לקו הירוק, ואנשים מתושבי ירושלים.

איציק יוגב: דברים אלמנטריים שאנשים לא חוו בחיים, תלויים ב-10 אלף דולר לכאן ולכאן.

איציק יוגב: לא יכול להיות שאנחנו ניאבק לתת פתרון שהיום זו בעיה לאומית.

איציק יוגב: אף אחד לא מטיל ספק.

איציק יוגב: שומעים מה קורה בבתי הספר, שומעים מה קורה בתחום הסכינאות, זה דבר ישן.

איציק יוגב: אם אני יורד לעניין של הסמים, זה נכנס לכל מקום.

איציק יוגב: מה ההשלכות לזה אלוקים ישמור, כולנו יודעים לאן זה מוביל.

איציק יוגב: אנחנו נאבקים פה על כל מכסה של בן אדם שמקבל את הזכות להגיע לפה.

איציק יוגב: אני לא צריך לפרט ולהגיד לכם, אני בטוח שאתם יודעים את זה יותר טוב מאיתנו.

איציק יוגב: מטופל בקהילה עולה למדינה 5,000 שקלים.

איציק יוגב: מטופל בבית הסוהר 35-40 אלף שקל.

איציק יוגב: אני מעריך שאתם יודעים את הנתון הזה.

איציק יוגב: למה המדינה לא עושה חושבים, ועוזרת להגדיל תקציבים.

איציק יוגב: תסתכלו סביב, תסתכלו איפה אתם יושבים, אתם יושבים בקראוון בן 20 שנה, משפצים אותו, נותנים לו אופי, מקשטים אותו כדי שלאנשים יהיה נחמד לחיות פה.

איציק יוגב: אם מחר אוציא אותו למכירה, יבקשו מאיתנו לשלם את ההובלה כדי לפנות אותו משם.

איציק יוגב: אבל מה לעשות, זה תחליף לאנשים במקום לחיות בחירבות, בחדרי מדרגות, להיות זרוקים ברחובות, לפרוץ בתים.

איציק יוגב: לא רוצה לנקוט בלשון גסה לאנוס, לגרום נזק לחברה, ואלף ואחד כיוונים, כאשר יש אלטרנטיבה למדינה.

איציק יוגב: רק לשמוע אותם, להקשיב לנו, לסייע ולהגדיל תקציבים.

איציק יוגב: אני מאוד מבקש אתכם לתת תשומת לב לעניין, אני בטוח ואני גם יודע שכל אחד מכם מתעסק עם עשרות דברים ביום-יום.

איציק יוגב: יש גם בעיות אחרות לא קטנות ממה שאנחנו חווים ומשתדלים לתת פתרון.

איציק יוגב: אבל שם ברקע כולם צריכים לזכור שיש פינה ירוקה, לא רק פינה ירוקה בירוק, שבאים היי-סוסיאטי ויושבים ושותים את הקפה עם העוגה ומשלמים 40 שקלים, זה בסדר, זו זכותם.

איציק יוגב: אבל יש בשוליים, השוליים האלה הם המרכז של החיים שלנו.

איציק יוגב: לא יעזור לאף אחד, אנחנו מתחברים אליהם לאן שנלך.

איציק יוגב: האם שימוש בסמים זה לא איכות הסביבה?

איציק יוגב: זה חוצה הכל, בסוף זה מלטף את כולנו.

איציק יוגב: אני אומר מלטף במרכאות, אבל בואו נהיה חיוביים ונסתכל על המושגים החיוביים.

איציק יוגב: אנחנו מאוד מבקשים, אנחנו לקראת בנייה במקום הזה, זה עולה מליוני שקלים.

איציק יוגב: איפה מפעל הפיס?

איציק יוגב: למה במפעל הפיס יש קריטריונים שתקציבים מועברים לצרכים החברתיים האלה, ואני לא יודע איזה מלאי יש במפעל הפיס.

איציק יוגב: למה יש קריטריון כזה מגוחך שתקציבים מעבירים רק דרך רשות מקומית.

איציק יוגב: יש מושג כזה או קריטריון כזה, זה מצחיק אותי.

איציק יוגב: אנחנו קולטים אנשים מכל הארץ.

איציק יוגב: אז למה המושג הזה, הרי אפשר לשנות את זה במחי יד.

איציק יוגב: אני לא יודע כמה אשמה על הדירקטורים לכם כנציגי ציבור של מפעל הפיס, אני לא רוצה לפרט יתר על המידה.

איציק יוגב: הם זורקים כספים בהרבה מאוד דברים חיוביים.

איציק יוגב: האם זה לא חינוך מה שעושים פה?

איציק יוגב: האם זה לא שיקום החברה?

איציק יוגב: האם זאת לא מניעה?

איציק יוגב: אנחנו מדברים על מיליון דולר, 4-5 מיליון שקלים, זה לא פשוט היום לגייס כספים מהשוק הפרטי.

איציק יוגב: אנחנו חייבים מנוף קטן.

איציק יוגב: מפעל הפיס הוא ממסד.

איציק יוגב: לא רוצה לדבר על רש"י, קרנות פרטיים כאלה ואחרים, שגם אלה מקורות, אבל יותר קשה להשפיע שם מבחינה ממסדית.

איציק יוגב: אבל יש דברים שתלויים בנו, כל אחד מאיתנו לא חשוב מה הדירוג הפוליטי שלו.

איציק יוגב: אני לא איש פוליטי, לא שייך לאף מפלגה, אם כי אני מתוקשר גם בימין וגם בשמאל לטובת העניין.

איציק יוגב: אנא מכם תנו לנו כתף לקדם את המקום.

איציק יוגב: אני לא יודע מה אמרו לכם, זו הקהילה היחידה שלא קיצצו מכסות בשנה הזאת.

איציק יוגב: זה אומר דרשני.

איציק יוגב: זה אומר שיש פה כרטיס ביקור שמעריכים אותו בממסד.

איציק יוגב: כשאני אומר לכם לא קיצצו לנו מכסות בשביל שתבינו את המשמעות, אם מורידים לנו פה במכסה חמישה איש, זה נזק של 300 אלף שקלים בשנה.

איציק יוגב: לא הרבה, רק 300 אלף שקלים.

איציק יוגב: אנחנו בסך הכל מהווים צינור, אנחנו לא גוף כלכלי שיש לנו מלכ"ר, אנחנו מקבלים ממשרד הרווחה, משלמים משכורות, נותנים שירות.

איציק יוגב: כל הזמן אנחנו נאבקים בנושא של הביטחון פה.

איציק יוגב: זה ישוב של קו התפר כאן.

איציק יוגב: היו פה רציחות מספר פעמים, ממש בשוליים.

איציק יוגב: אני אומר לכם, שזה רק נס שלא קורה אסון.

איציק יוגב: אנחנו ערים לזה, אנחנו כל הזמן בקשר עם משמר הגבול, עם המשטרה, משרד הביטחון השקיע כסף בגדר היקפית, בתאורה וכו'.

איציק יוגב: אני לא מקל ראש בעניין הזה.

איציק יוגב: אבל זה עדיין בכמה מאות אלפי שקלים, צריך להשלים ג'יפ, צריך להשלים גדר אלקטרונית, מדובר בחיי אדם.

איציק יוגב: פה אנשים שיושבים, אף אחד מהם חוץ מאלה לא יכול להחזיק נשק.

איציק יוגב: לך תגן על עצמך באמצע הלילה.

איציק יוגב: הרי זה לא עובד מול קלצ'ניקוב.

איציק יוגב: אני לא מדבר על מטענים ורימונים.

איציק יוגב: יכולים לעמוד 200 מטר מהגדר ולצלוף בחמש דקות ולהוריד 20 איש.

איציק יוגב: זה יכול להיות מדריך, זה יכול להיות מטופל, זה יכול להיות חבר כנסת.

איציק יוגב: אנחנו נאבקים, ומבטיחים לנו.

איציק יוגב: אנחנו משיגים, אבל זה לדשדש עד שאתה מקבל משהו אלמנטרי, שלישובים יותר מרכזיים, יותר רחוקים מקו הגבול זה מובן מאליו, למה כאן לא? דבר אחרון שהייתי מבקש.

איציק יוגב: אני חושב שחברי הכנסת יכולים לסייע לי בעניין המקומי כאן.

איציק יוגב: בסוף אנחנו נשיג את מה שאנחנו רוצים.

איציק יוגב: אני מאוד מבקש את הסיוע שלכם מול אופיר פינס.

איציק יוגב: אני רוצה, אני בתהליך של לבקש למקום אישור של סמל יישוב.

איציק יוגב: שיכירו בנקודה הזאת כישוב.

איציק יוגב: אנחנו היום פרטיזנים, אפילו לא מתנחלים.

איציק יוגב: אנחנו מדברים פה על 35 עובדים.

יחיאל חזן: למה אתה צריך לקבל פה סמל יישוב?

איתן גורני: סמל ישוב מקנה זכויות.

איתן גורני: ישוב מקבל את כל הסיוע של ישוב גם הביטחוני וגם אזרחי.

קולט אביטל: גם ראש המועצה צריך לתת לו.

קולט אביטל: חבל שהוא לא נותן לו עכשיו.

איציק יוגב: אנחנו אוטומטית עולים איזושהי מדרגה.

יחיאל חזן: יש פה אנשים שגרים פה?

איציק יוגב: המטופלים גרים פה.

איציק יוגב: אם יתנו לנו סמל ישוב, השאיפה שלי פה לספק לעובדים - - -

איתן גורני: יש לזה שני תקדימים, גם למלכישוע יש סמל ישוב, וגם קיבלנו לישוב בנגב.

יחיאל חזן: תכתוב.

איציק יוגב: לא רציתי לפני הפגישה.

איציק יוגב: אני מתקדם שלב שלב.

איציק יוגב: היו כל מיני בעיות אחרות.

קולט אביטל: בגלל שלא היו יישוב, הם לא יכלו לקבל חשמל למשל.

איציק יוגב: הדבר האלמנטרי של הזכות של היישוב פה, אנשים יכולים לשים כתובת, להיות אזרחים מן השורה.