הוועדה לקידום מעמד האישה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 94, 2004-05-04 12:00

גילה גמליאל: אני מציעה שנפתח את הישיבה למרות שמאיר שפיגלר עוד לא הגיע הוא בטח ייצטרף אלינו בהמשך, או מי מטעמו ואז נתקדם.

גילה גמליאל: מדובר בישיבת המשך.

גילה גמליאל: הוועדה הראשונה שהתקיימה ניהלה אותה חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שבאמת אני רוצה לברך אותך על היוזמה ועל העלאת הנושא, הנחישות והעקביות לאורך כל הדרך לטפל בהרבה נושאים ובפרט בעניין הזה.

גילה גמליאל: אני רק רוצה ברשותכן לשמוע אם מהישיבה שהתקיימה ב-15 למרץ משהו השתנה.

גילה גמליאל: המשכורות הגיעו?

גילה גמליאל: , טיפלו בכן לאור ההבטחות מהישיבה הקודמת, אז חשוב שנדע איך לתרגם את זה.

מינה פנטון: אני אגיד כמה משפטים ואז אתם תשלימו.

מינה פנטון: לענייננו אני אברך את גילה, אותך, וכמו שהיא אומרת אני אברך אותך בגדול בגדול על התוצאה שהיתה.

מינה פנטון: זה לענייננו על הנושא הזה שאת לוקחת וממשיכה.

מינה פנטון: אני רוצה לומר לך שאנחנו חייבים חוב לגילה פינקלשטיין כי הנושא בער.

מינה פנטון: זה היה נושא של בעירה.

מינה פנטון: זה לא היה נושא שצריך טיפול מהיר, דחוף, אלא זה היה נושא של בעירה.

מינה פנטון: היא קיבלה את הנושא הזה בצורה מיידית.

מינה פנטון: את כל הגורמים הממשלתיים.

מינה פנטון: היה לנו שולחן מלא של גורמים ממשלתיים שבאמת כיסו את המקסימות האפשרי, ואני חושבת שזה נתן, היא נתנה גם לוועדה וגם לפורום שיושב פה והנושא , את הפור הכי חושב.

מינה פנטון: לעניינו , אנחנו מתחילות, ואני מדגישה את זה, אנחנו מתחילות בנושא הבלניות, כשהנושא האקוטי היה השכר.

מינה פנטון: ומדוע אני מדגישה את הנושא של "מתחילות"?, כי יש לנו עוד כמה נושאים שדורשים תיקון, קידום ופיתוח, ואנחנו נעבוד על זה אחרי שנתקן את נושא השכר.

מינה פנטון: אנחנו כבר דיברנו איתם, העלנו כמה נושאים.

מינה פנטון: לעניינו לנושא השכר.

מינה פנטון: הנושא התחיל לקרטע בחצי השנה האחרונה שלפנמי ינואר כאשר היו איחורים במשכורות.

מינה פנטון: כל איחור במשכורת משמעותו מינוס, משמעותו כסף שהן מפסידות.

גילה גמליאל: כל איחור במשכורת משמעותו לפי חוק מדינת ישראל – הלנת שכר.

גילה גמליאל: מכאן, איך ממשיכים לתרגם את זה הלאה, וזה לא משנה כרגע אם התפקיד היא בלנית, או התפקיד היא פקידה או אם התפקיד היא ראש הממשלה לעניין הזה.

גילה גמליאל: מכאן, עצם התפיסה שצריכה להיות על עצם הבסיס של הטיפול בסוגיה הזאת.

גילה גמליאל: בסדר?

מינה פנטון: הגענו לחודש ינואר, סוף החודש – קיבלו משכורת, הכל באיחור, בחצי שנה של איחורים.

מינה פנטון: מגיע חודש פברואר – אפס.

מינה פנטון: לא מקבלים!.

מינה פנטון: ואז מתחיל משא ומתן ואז מתחילות הפגישות והמפגשים, הדיונים, ההבטחות.

מינה פנטון: הנושא סוכם לקראת סוף חודש מרץ, של העברת כספים עיריות – משרד ראש הממשלה לחודשיים, קרי, בעצם לכסות את פברואר ואת מרץ.

מינה פנטון: הם מקבלים משכורת אחת שזה כיסוי משכורת פברואר, קיבלתן משכורת בתחילת חודש מאי לחודש אפריל?

מינה פנטון: התשובה היא לא.

גילה גמליאל: סליחה רגע, חברי הכנסת פה צריכים להבין את הדברים, אז בואו רק נראה את הענינים.

קריאה: מינה, משכורת נטו, לא משכורת ברוטו.

מינה פנטון: אנחנו על זה עוד נדבר, חכי, אני עוד בינתיים נותנת רק את התמונה.

גילה גמליאל: סליחה רגע ברשותכן.

גילה גמליאל: אני רוצה להתמקד בעניינים.

גילה גמליאל: הובטח שהכספים יועברו.

גילה גמליאל: שהמשכורות תגענה אליכן.

גילה גמליאל: חודש פברואר לא קיבלתן משכורת, העבירו לכן את המשכורת של פברואר באיזה חודש?

מינה פנטון: סוף מרץ, תחילת אפריל.

גילה גמליאל: בסוף מרץ העבירו לכן את המשכורות של?

גילה גמליאל: חודש פברואר.

גילה גמליאל: משכורת מלאה?

בלנית: השאלה למה את קוראת מלאה?

גילה גמליאל: אז אני אומר.

גילה גמליאל: במהלך תקופה מסויימת קיבלתן משכורת, בינואר, בדצמבר, בנובמבר ובאוקטובר.

גילה גמליאל: נכון?

גילה גמליאל: יפה.

גילה גמליאל: האם בפברואר קיבלתן את המשכורת כמו שקיבלתן בינואר, בדצמבר, באוקטובר?

גילה גמליאל: קיבלתן את אותה משכורת?

בלנית: כן.

גילה גמליאל: יפה.

גילה גמליאל: כלומר, את המשכורת שקיבלתן קיבלתן על בסיס אותה משכורת שקיבלתן קודם את המשכורות.

גילה גמליאל: עכשיו, אם יש בעיה לגבי המשכורות, זה עניין אחר.

גילה גמליאל: תכף ניגע בו, זה לא קשור כרגע.

משה גפני: אתם ממועצת ירושלים?

גילה גמליאל: הן הבלניות עצמן.

משה גפני: הבנתי, אבל הדיון על הבלניות צריך להיות דיון ארצי.

משה גפני: ויש בלניות בארץ שלא מקבלות משכורת כבר הרבה יותר חודשים.

גילה גמליאל: אז את זה אנחנו צריכים לקבל.

משה גפני: אם את רוצה אני יכול לתת לך במשפט מה קרה.

משה גפני: מה שקרה זה, אתם, גם את גבירתי היושבת-ראש, וגם את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שבאמת אני גם מברך אותה על היוזמה הזאת, אבל אתן חברות בקואליציה.

משה גפני: מה שהממשלה עשתה, היא עשתה מעשה חסר אחריות.

משה גפני: אני עכשיו לא אומר את זה בתור אופוזיציה, כי אני כל הזמן בדיונים בממשלה.

גילה גמליאל: וגם מכיוון שיש לנו את אותה מטרה לפתור את הבעיה הזאת.

משה גפני: כן בדיוק.

משה גפני: אני בדיונים.

משה גפני: אני לא באופוזיציה עם הממשלה בנושא הזה, כי אני בדיונים איתם כל הזמן, וזה נכון ששר האוצר אמר "אני מעביר לחודשיים כדי לשלם".

משה גפני: עכשיו, זה היה הטעייה.

משה גפני: מכיוון שזה לא חודשיים.

משה גפני: היה קיצוץ.

משה גפני: בעצם נתנו 1.68 ומה שהבלניות בסופו של דבר קיבלו, הן קיבלו רק חודש אחד במקרה הטוב.

משה גפני: יש מיקרים שלא קיבלו בכלל, והבנקים עיקלו.

גילה גמליאל: חבר הכנסת גפני, ברשותכם, אני באמת רוצה ללכת בקצב שלי.

משה גפני: בסדר, משפט אחרון.

משה גפני: אני רק רוצה שתדעי, שתדענה שמה שקרה בינתיים, שעכשיו המועצות הדתיות כבר לא חוקיות, ומכיוון שהן לא חוקיות, בשני במאי צריך למנות מועצות דתיות חדשות וברוב המקומות לא מינו.

משה גפני: גם לא יהיה.

משה גפני: גם אם האוצר כבר יעביר כסף, מה שלא נראה כרגע, לא יהיה מי שישלם להם.

משה גפני: זאת אומרת, עשו פה גבירתי היושבת ראש, אני רוצה שתיקחי את זה בחשבון, בגלל שאת חברה בכירה בקואליציה.

משה גפני: מה שקרה זה שפירוק את משרד הדתות מבלי לתת מענה לעובדות הללו.

משה גפני: לא נתנו מענה.

משה גפני: אמרו "ה' יעזור".

משה גפני: פתאום הקואליציה בוטחת בקדוש-ברוך-הוא, וזה בסדר, אבל זה לא הפתרון, והעברתם חוק, שהחוק אומר שבשני למאי אין מועצות דתיות, אלא צריך למנות מועצות דתיות חדשות, מה שבארץ לא קרה.

גילה גמליאל: למה האוצר מינו את המועצות הדתיות?

משה גפני: בגלל שעוד לא נגמרו הדיונים בין עומרי שרון לבין יצחק לוי לבין סיעות הקואליציה.

משה גפני: עוד לא נגמרו הדיונים.

משה גפני: מה, אנחנו אנשים פוליטיים.

משה גפני: אני אתן לך את הרשימה אם את רוצה, אני הרי שותף לדיונים האלה, אז אני יכול לתת לך את הרשימה, איפה מינו בכל הארץ.

משה גפני: למשל, בבאר שבע מינו כבר.

משה גפני: אבל המפד"ל איימה בפרישה מהקואליציה, בגלל שאת המפד"ל הוציאו משם.

משה גפני: אין נציג למפד"ל בבאר שבע.

משה גפני: בבאר שבע יש מינוי.

משה גפני: אז אם העבירו כסף לבאר שבע, יוכלו שם לשלם כסף.

משה גפני: אבל ברוב הארץ אין מינוי.

משה גפני: אין.

משה גפני: למה אני אומר את זה?

גילה גמליאל: קודם כל, אפשר להגיש שאילתה.

משה גפני: לא.

משה גפני: שאילתה לא תעזור.

משה גפני: מכיוון שאין מנכ"ל ראש ממשלה שיטפל בזה, בגלל שגם הוא עזב ואילן כהן שנכנס עכשיו לא יודע במה מדובר בגלל שהוא לא יודע מה זה מועצה דתית.

משה גפני: זאת אומרת, המצב הוא, ואתן חברות כנסת פעילות בקואליציה וזה באמת מאוד חשוב.

משה גפני: לא יודע, צריך להגיד להם שאם לא פותרים את הבעיה הזאת באופן מיידי ולא משלמים את המשכורות העלובות האלה שנותנים לבלניות.

משה גפני: לא יודע, מה שהממשלה תחליט, תצביעו נגד.

משה גפני: זה פשוט הפקרות.

משה גפני: משל למה הדבר דומה?

משה גפני: שמפרקים את משרד הביטחון ואומרים: יש מלחמה בגולן, אבל אין מי שיחתום שם על דלק לטנקים.

משה גפני: זה פשוט לא יאומן.

משה גפני: איך אמר מבקר המדינה?

משה גפני: "הממשלה הזאת, אין בה רצף שלטוני" היא לא לוקחת את האחריות על דבר כל כך פשוט.

גילה גמליאל: חבר כנסת גפני.

גילה גמליאל: אני מבינה את המטענים שיש לך.

משה גפני: לא, אין לי.

משה גפני: אם אני נפגש עם ראש הממשלה מחר.

גילה גמליאל: בואו נראה איך אנחנו מקדמים את העניין.

גילה גמליאל: ברשותכם דקה.

גילה גמליאל: זה לא יעזור שכל אחד יפרוק את המטענים.

משה גפני: לא, לא.

משה גפני: אני בעניין הזה בקואליציה.

משה גפני: אני בדיונים עם לשכת ראש הממשלה, עם משרד האוצר, עם כולם.

גילה גמליאל: אז בואו נראה מה הבעיות.

גילה גמליאל: אנחנו בוועדה לקידום מעמד האישה לא יכולות לפתור את הבעיות של המועצות הדתיות.

גילה גמליאל: בתו חברת כנסת אני אקח את זה לתשומת הלב ונראה איך מקדמים את זה הלאה, וזה לא תפקיד הוועדה, מה לעשות?!.

גילה גמליאל: תפקיד הוועדה מה שכן, הוא שאם יש מקרה שנפגעות נשים, במקרה הזה הבלניות, אז בוודאי נקבל את כל תשומת הלב על כך, להאיר ולהעביר את המשכורות, כי זה הדבר הכי חשוב.

משה גפני: אני מברך על כך.

גילה גמליאל: אני רק ברשות

גילה גמליאל: כם רוצה לראות איך אנחנו מתקדמים.

גילה גמליאל: מצטערת, אני חוזרת לנקודות בחזרה.

גילה גמליאל: משכורת פברואר קיבלתן אותה על בסיס המשכורות הקודמות שקיבלתן.

גילה גמליאל: נכון?

גילה גמליאל: ברגע שקיבלתן את המשכורות של פברואר, את המשכורת של מרץ לא קיבלתן?

בלנית: לא.

גילה גמליאל: משכורת מרץ ומשכורת אפריל לא קיבלתן.

גילה גמליאל: עכשיו, באיזה תאריך בחודש בדרך כלל אתן מקבלות את המשכורת, בעשירי?

קריאה: בשישי-שביעי לחודש זה תמיד ככה.

גילה גמליאל: בשישי-שביעי לחודש.

גילה גמליאל: או.

גילה גמליאל: קי., זאת אומרת שאפריל אנחנו עדיין לא באינדיקציה של קבלה או לא, ומרץ עוד לא קיבלתן את המשכורות.

גילה גמליאל: עד כאן מלינים לכן את השכר.

גילה גמליאל: בסדר?

גילה גמליאל: ניגשתן לבית דין לעבודה?

בלנית: עדיין לא.

בלנית: עשו לנו תרגיל.

בלנית: אנחנו חשבנו שניגשנו, אבל בסוף התברר שהשתמשו בבלניות בתור קלף וזה לא היה לטובתינו בכלל, כמו שהיה הרבה פעמים.

גילה גמליאל: כלומר, מי זה השתמשו?

בלנית: הוועד של המועצה.

בלנית: שלחו את הבלניות להגיש את התביעה.

בלנית: בסוף התברר לנו שלא היו דובים ןלא יער ולא כלום.

גילה גמליאל: לא הוגשה תביעה לבית הדין לעבודה?

קריאה: בשורה התחתונה – לא.

גילה גמליאל: אז אני אומר לכם.

גילה גמליאל: מה שקורה הרבה במועצות מקומיות של המועצות הערביות, לא משלמים להם משכורת, הם הולכים לבית הדין לעבודה, ואחר כך הם גם מקבלים ריבית דריבית על ההלנת שכר.

גילה גמליאל: רק שתדעו את זה.

קריאה: רגע, את מי לתבוע?

גילה גמליאל: לתבוע את המדינה, היא לא נותנת לכן את הכספים, זו אופציה.

גילה גמליאל: המועצה הדתית תגיד שאין להם כסף, ואז בית הדין יכול לכפות על האוצר להעביר את הכסף הזה למועצה הדתית.

מינה פנטון: גילה, אין מועצות דתיות.

מינה פנטון: מה אנחנו עושים?

גילה גמליאל: מצויין, זאת הבעיה.

גילה גמליאל: אולי זה יפתור לך גפני את הבעיה של המועצות הדתיות.

מינה פנטון: אין לנו את מי לתבוע.

מינה פנטון: אין מועצות דתיות.

מינה פנטון: את מי תובעים?

משה גפני: יש ויכוח.

משה גפני: אני לא יודע אם הוא משפטי אבל יש ויכוח.

משה גפני: משרד האוצר אומר שהמועצות הדתיות הוא תאגיד והוא איננו מחוייב להם.

משה גפני: זה אמר הממונה על התקציבים בדיונים.

משה גפני: משרד המשטים אומר שהמדינה כן מחוייבת, מכיוון שזה תאגיד שהוקם על פי חוק והמדינה כן מעורבת בתהליך המינויים, גם מבחינת החקיקה וגם מבחינת החלטות ממשלה.

משה גפני: יש ויכוח בין שני המשרדים הללו.

משה גפני: וצודקת היושבת ראש שאם תוגש תביעה לבית הדין לעבודה, קודם כל הבלניות יקבלו, אחרי ה יהיה דיון מי צריך לתת את הכסף הזה, אבל קודם כל יהיה להן, ברגע שיהיה הסדר, וסביר להניח שבסופו של תהליך יהיה הסדר, יהיו גם שינויים פוליטיים, הרי המערכת הפוליטית היא בסופו של דבר קובעת בעניין הזה.

משה גפני: מכיוון שיהיו שינויים פוליטיים, יהיה הסדר, ואז – צודקת היושבת ראש שברגע שתהיה תביעה בבית הדין לעבודה ובית הדין לעבודה יגיד שצריך לשלם להם ותבוא המדינה ותתחיל להתווכח מי צריך לשלם, זה כבר ויכוח משני.

גילה גמליאל: נכון, אבל את הכסף תקבלנה.

גילה גמליאל: זאת אופציה אחת.

גילה גמליאל: אנחנו בישיבה הזאת ננסה לתרגם קודם כל בדיוק איפה המצב עומד מבחינתכן ואז להעביר את הדרישות האלה לאוצר, ואז שהאוצר ישבור את הראש מאיפה להעביר את הכסף, זאת אומרת, דרך הצינורות של המועצות הדתיות שלא מומנו או דרך משרד ראש הממשלה שלא החליט או כן החליט או יש נציג מטעמו או לא.

משה גפני: מי שאחראי לזה הוא משרד ראש הממשלה.

גילה גמליאל: משרד ראש הממשלה.

משה גפני: הנציג של משרד ראש הממשלה לא מגיע?

גילה גמליאל: הוא צריך להגיע עוד כמה דקות.

שלומית בן-חור: אני הפה של תל אביב רבתי וגם חלק מבני ברק.

שלומית בן-חור: שאלה לי אליך.

שלומית בן-חור: כל אחת באופן פרטני צריכה להגיש את זה, או שיש מישהו שמארגן את זה?

שלומית בן-חור: כי אין אף אחד אצלינו שמארגן את זה.

גילה גמליאל: אני מחכה שיגיע לפה שפיגלר שהוא מנכ"ל משרד הדתות מטעם משרד ראש הממשלה, ואני אשאל אותו בדיוק את אותה שאלה, מה הוא מצפה, שאתן תגשנה תביעה ואז הם ייצטרכו לשלם יותר, או שהם פשוט מתכוונים באמת לפי הסדר מסויים לשלם עד לתאריך שאתן רגילות לקבל שישי-שביעי למאי, יעבירו לכם את הכספים שזה עוד כמה ימים, ואז אולי בעצם פתרנו את כל הבעיות, ואנחנו עדיין לא יודעות.

גילה גמליאל: או.קי.?, זאת אומרת, שאם הם יגידו לנו בשישי-בשביעי, תקשיבו בשישי-בשביעי למאי הן מקבלות את המשכורות גם של חודש מרץ וגם של חודש אפריל, אז מצויין, נראה עוד כמה ימים, ואם לא, אז נתכנס שוב עוד כמה ימים ונראה מה הפתרונות האחרים.

גילה גמליאל: הרעיון והדרישה שלנו זה לא למצוא בעיות מאין, אלא בנקודת הזמן הזאת לוודא ולדאוג שאתן עודות עבודת קודש תרתי משמע, ובעניין הזה שתקבלו את התגמול שמגיע לכן בעקבות זאת.

גילה גמליאל: הדרישה היא דרישה לגיטימית.

שלומית בן-חור: שאלה נוספת.

שלומית בן-חור: אם ככה, אז צריך ליידע את כל הבלניות בכל הארץ להוציא להן מכתבים.

מינה פנטון: כן, זה אפשר.

גילה גמליאל: במידה והפתרון היחיד, קשה לי להאמין, כי בנקודת הזמן הזאת המדינה צריכה להיות עכשיו ממש לא אחראית כדי ללכת למהלך כזה, כי בוודאות מה שהמדינה הזאת היא פשוט לא עובדת על פי חוק.

שלומית בן-חור: נכון.

שלומית בן-חור: זאת הבעיה.

שלומית בן-חור: לכן אנחנו יושבות כאן.

שלמה שטרן: אני מחזיק תיק המועצות הדתיות בהסתדרות.

שלמה שטרן: אני מטפל בנושא הזה במהלך החצי השנה האחרונה.

שלמה שטרן: אני רוצה לתקן כמה דברים.

שלמה שטרן: אל"ף הנושא של התשלום – של העברת התקציבים של משרד ראש הממשלה במקרה הזה, מתבצע מדי חודש בחודשו, אלא שהעברת התקציב הזאת, בסך בכל ארבעים ואחת אחוז מתקציב המועצה הדתית.

שלמה שטרן: שישים אחוז נוספים מהתקציב משולמים על ידי הרשות המקומית, וכולנו מכירים את הבעיה של הרשויות המקומיות – גם הן לא מעבירות תקציב.

שלמה שטרן: כך שגם אם הממשלה החליטה לפני פסח להעביר שתי משכורות, במקרה הטוב, אם הרשות המקומית לא העבירה כסף ואם מס הכנסה לא עיקל, או איזה חברה או ספק לא עיקל, עובדי המועצות הדתיות כולל הבלניות, קיבלו אולי חצי משכורת.

שלמה שטרן: אולי!!! במקרה הטוב.

שלמה שטרן: וזו הכותרת.

גילה גמליאל: זאת אומרת שיכול לבוא היום שפיגלר ולומר, אני העברתי את הארבעים האחוזים שלי, אבל הרשות המוניציפלית היא זו שלא העבירה את הכספים?

שלמה שטרן: נכון.

גילה גמליאל: אז את העניין הזה נוכל לבחון היום ולבדוק, גם את השאלות האלה בדיוק.

שלמה שטרן: עכשיו, יש מקומות שקיבלו משכורת ויש מקומות שלא קיבלו בגלל שהיו שם עיקולים.

שלמה שטרן: עכשיו אני רוצה לעבור לפאזה שניה של בית הדין לעבודה.

שלמה שטרן: ההסתדרות הגישה תביעה כוללת לגבי תשלום לפני כשלושה חודשים, באשר לתשלום המשכורות.

שלמה שטרן: בדיון מוקדם שהיה שם הסתבר ששמונה עשרה מועצות דתיות הגישו תביעה לבג"ץ נגד המדינה.

שלמה שטרן: המדינה חוייבה על ידי בג"ץ לתת תשובה עד אמצע מרץ.

שלמה שטרן: המדינה לא הגישה תשובה.

שלמה שטרן: המדינה הגישה בקשה לאורכה, קיבלה ובית הדין לעבודה החליט שכל עוד הדיון בבג"ץ לא הסתיים, אין מקום לתביעה שלנו, כך שכרגע אין התקדמות בזה.

גילה גמליאל: אז עכשיו זה תקוע בבג"ץ.

שלמה שטרן: תקוע בבג"ץ ותקוע בבית הדין לעבודה בלי שום אופק של פתרון.

גילה פינקלשטיין: יש פה את הגברת אסתר רוזנצוויג שהיא אחראית על מקווה לנכות.

אסתר רוזנצוויג: שלום.

גילה גמליאל: שלום, רק תציגי לנו את העניין ממש לא בקיצור תסבירי לנו את המצוקות שזה גורם לכן.

אסתר רוזנצוויג: אני במקווה של הנכות.

אסתר רוזנצוויג: זאת אומרת שכל הנכות של ירושלים וסביבתה מגיעות אלינו.

אסתר רוזנצוויג: ביניהן יש נשים חרדיות, יש מסורתיות, יש גם חילוניות ויש כל הסוגים ששייך לעם ישראל שמגיעות אלינו במצבים נוראיים.

אסתר רוזנצוויג: אם באמבולנסים, אם באמבולנסים של החברות צדקה שקוראים להם אם "עזר מציון" וכך הלאה, כאלה שהן חצי עצמאיות שנמצאות בבית והבעל מביא אותן באוטו מיוחד עם מנוף חשמלי וכך הלאה וכך הלאה.

אסתר רוזנצוויג: אנחנו מטפלות במצבים הכי קשים והנשים האלה אומרות את זה במפורש.

אסתר רוזנצוויג: זה הדבר הכי חשוב לנו בחיים שאנחנו עדיין מקיימות חיי משפחה, יש לנו בעל, יש לנו ילדים, אנחנו מרגישות עצמנו עדיין גם בני אדם, למרות התיסכולים הנוראיים מצבם האישי.

אסתר רוזנצוויג: עכשיו, אנחנו עובדות כבר למעלה מחודשיים לא קיבלנו משכורת, ואתמול אמרה לי עובדת שלי שהיא במצוקה נוראה – כולל כולנו: "אם אני לא מקבלת משכורת, אני לא חייבת לבוא לטפל בנשים האומללות האלה, לקרוע את עצמי, אני מוכנה, אני משקיעה מעל ומעבר, אבל אני חושבת שמגיע לי שכר עבור עבודתי".

אסתר רוזנצוויג: זה מצב בלתי נסבל.

אסתר רוזנצוויג: אני צריכה לקנות לה כרטיסיה בכל חודש, לדאוג לה להלוואות מכל המקומות, כי הבנק כבר לא מוכן לתת, ואני גם כבר לא מסוגלת לדאוג להלוואות.

אסתר רוזנצוויג: גם לי הגיע איך שאומרים גבול מסויים.

אסתר רוזנצוויג: אני לא יכולה יותר.

אסתר רוזנצוויג: מה הלאה?

אסתר רוזנצוויג: כל פעם שאנחנו צריכות לקבל משכורת עבור עבודה קשה, מפרכת, נפשית, פיזית ומעשית.

אסתר רוזנצוויג: להגיע לכנסת בשביל לקבל משכורת עבור העבודה?

אסתר רוזנצוויג: איפה נשמע כדבר הזה?

גילה גמליאל: אין ספק, זה מחדל מאוד מאוד קשה, ואנחנו התכנסנו כאן כדי לתת מענה.

אסתר רוזנצוויג: אני מאוד מקווה.

גילה פינקלשטיין: אני חושבת, חברת הכנסת גילה גמליאל, שלא צריך לנצל את המסירות של הבלניות שלמרות שלא מקבלות משכורות ממשיכות, כי זו מצווה גדולה, לא שובתות ולא מפסיקות לעבוד.

גילה פינקלשטיין: נמצאת פה אסתר מירושלים, נמצאת פה גם שלומית בן-חור מתל אביב.

גילה פינקלשטיין: שלומית, מה קורה בתל אביב עם הבלניות?

שלומית בן-חור: בתל אביב המצב מאוד גרוע.

שלומית בן-חור: הן קיבלו רק משכורת אחת.

שלומית בן-חור: הן עושות עבודת קודש.

שלומית בן-חור: מגיעות לשם מאות נשים חילוניות שאי אפשר להאמין בכלל שהנשים האלה יגיעו למקוואות, והנשים האלה מעבר לזה את כל המצוקות הנפשיות שלהן הן באות ושופכות את זה בפני הבלניות אם יש להן איזה שהיא בעיה, והבלניות פשוט עושות עבודת קודש.

שלומית בן-חור: מגיעות בלי שכר.

שלומית בן-חור: בלי שכר!!! נשים מאזורים של מצוקה שאין להן אפילו כסף לאוטובוס והן לא מוכנות לקבל, הצעתי להן הצעה שאולי נגייס כסף כדי לשלם להן את האוטובוס או משהו, הן פשוט לא מוכנות לקבל.

שלומית בן-חור: הן פשוט הקול הדומם.

שלומית בן-חור: ממש כמו דגים שהפה שלהם נע ולא שומעים את קולן.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע את חבר הכנסת גפני ברשותכן ואת שולה אגמי אחריו מהשלטון המקומי שתאמר לנו מה אפשר לעשות.

משה גפני: אני מתנצל, אני צריך לצאת לוועדה אחרת.

משה גפני: אבל אני מה שאני רואה גם עכשיו, ואני ראיתי את זה גם קודם.

משה גפני: אני חושב שזה התפקיד של הוועדה לקידום מעמד האישה.

משה גפני: הבלניות אינן מאורגנות.

משה גפני: נקודה.

משה גפני: בתוך הבעיה של עובדי המועצות הדתיות שלא יודעים מה מקומם מבחינה חוקית, הבלניות אחת כמה וכמה.

משה גפני: במיוחד הבלניות שעושות עבודת קודש והמשכורות שלהן משכורות זעומות, המצב, כאשר יש מצוקה, המצוקה שלהן יותר ברורה, אבל הן לא מאורגנות.

משה גפני: זה ברור לחלוטין שמבחינה מעשית, אם הן היו לפחות מאורגנות מהעניין הזה, הם היו יודעים איפה הם עומדים.

משה גפני: יש בלנית בתל אביב, יש בלנית בירושלים ובמצפה יריחו ובכל הארץ.

משה גפני: אני חושב שהוועדה צריכה ליזום את זה.

משה גפני: ליזום.

משה גפני: לקרוא לבלניות להתארגן בוועד.

משה גפני: אולי אפילו שהוועדה תקרא לבלניות מכל הארץ.

משה גפני: הרי אין גבול יכולות לוועדה לפתור, הרי בשביל זה יש לנו חסינות.

משה גפני: תבוא ההסתדרות ותגיד: סליחה, אתם נכנסים לנו לתחום.

משה גפני: לא נורא, בסדר.

משה גפני: להיפך, לא נורא שגם ההסתדרות תיכנס לעניין.

משה גפני: אין בעיה.

משה גפני: ליזום שיהיה וועד של הבלניות, והמצוקה שלהן מדברת לכולם.

משה גפני: אני גם הגעתי למקווה באופקים, היו באות נשים עם רכבים בליל שבת.

משה גפני: המציאות הזאת שבלניות.

משה גפני: .. אחד מהדברים שמטיחים במועצות הדתיות, וחלק מהדברים היו בצדק, זה שראשי המועצות הדתיות, הסגנים שלהם, היה חוק שלי לבטל את המועצות הדתיות, חבל שהתנגדו לזה המפד"ל וש"ס, אם היו מקבלים את זה אז, כולם היו עובדי מדינה וזה היה בסדר.

משה גפני: זה לא באשמתך, כי את לא היית אז חברת כנסת.

גילה פינקלשטיין: נכון.

גילה פינקלשטיין: שללא המקוואות אין זכות קיום לעם ישראל.

משה גפני: נכון, אין ויכוח על זה.

משה גפני: על כל פנים, אני מציעה לכן, ולך – את יושבת ראש הוועדה, ליזום את העניין הזה, לקרוא לבלניות למצוא את הדרך הארגונית שיהיה להן.

משה גפני: אני אומר לכן, אתן יכולות ויש לכן מספיק כוח, לבוא לממשלה, לבוא לראש הממשלה ולהגיד לו: די עם המצוקה הזאת, הרי זה זועק לשמים ההפקרות.

משה גפני: אני אומר, אני בעניין הזה כמו קואליציה.

משה גפני: אני לא מדבר כאופוזיציה, בגלל שאני מנהל דיונים, אופוזיציה הרי לא מנהלת דיונים כמו הקואליציה.

משה גפני: אני יושב עם כולם.

משה גפני: אני מחר אמור לשבת עם ראש הממשלה.

משה גפני: אני יושב עם שר האוצר.

משה גפני: אני יושב עם כולם.

משה גפני: עם שפיגלר – אני בכלל העוזר שלו.

משה גפני: לא יודע למה הוא לא הגיע.

משה גפני: אני אומר לך: אני מדבר כקואליציה.

משה גפני: הלוואי ויכולתי לאיים כמו שאתן יכולות לאיים.

גילה גמליאל: או.

גילה גמליאל: קי., חבר הכנסת גפני, ראשית – אני מקבלת בברכה את היוזמה שלך לגבי הוועד של הבלניות, אבל אני חושבת שלא רק בזה הפעילות שלנו צריכה להסתכם.

משה גפני: לא, לא, ברור.

גילה גמליאל: הרי אנחנו יכולות לארגן אותן ואני סומכת על חברתי חברת הכנסת פינקלשטיין שהיא תטפל ותדאג לזה והכל.

גילה גמליאל: מה שאני אומרת, אני רוצה לומר יותר מזה בעניין הזה.

גילה גמליאל: אנחנו צריכות לדאוג להעביר את האינפורמציה הזאת הלאה כדי לדעת – אם בשביעי לחודש אתן לא מקבלות את המשכורות שמגיעות לכן, יש מקום לתביעה.

גילה גמליאל: עכשיו, עם כל העניין של הבג"ץ מי הגיש את הבג"ץ?

שלמה שטרן: בג"ץ הגישו מועצות דתיות.

שלמה שטרן: את התביעה לבית הדין הארצי ...

גילה גמליאל: אבל אין מועצות דתיות.

גילה גמליאל: מי הגישו את הבג"ץ?

גילה גמליאל: אז מה, הבג"ץ הזה יהיה תקוע לעולם כי אין מועצות דתיות?

שלמה שטרן: לבית הדין הארצי הגישה ההסתדרות, לבית הדין לעבודה.

שלמה שטרן: בית הדין החליט לא לדון בזה כל עוד אין הכרעה בבג"ץ.

גילה גמליאל: ומי הגיש לבג"ץ אם אין מועצות דתיות?

שלמה שטרן: זה תקוע.

נועה בן-אריה: סליחה, אולי אני אבהיר משהו על הבג"ץ הזה.

נועה בן-אריה: הבג"ץ הזה הוגש על ידי המועצות הדתיות למעשה בסמוך להחלטה על פירוק המועצות, אבל המועצות למעשה עדיין מתפקדות כמועצות , והוא מתייחס לאי העמידה בתשלום ואי העמדת כל האמצעים הנדרשים להפעלת המועצות הדתיות, שלזה אין שום קשר על פירוק, משום ששכר לא שולם במשך תקופה מאוד ממושכת, וגם אם המועצות מתפרקות ולא יכולות לשלם, עדיין יש חוב שבו צריך לטפל.

נועה בן-אריה: יש היום איזה שהיא מכשלה בירוקרטית, מפני שממתינים להחלטות ממשלה בעניין הזה, ולכן מעכבים גם את הדיון בעתירה.

נועה בן-אריה: נכון להיום פרקליטות המדינה שהיתה צריכה להגיש את תגובתה לעתירה הזאת, מבקשת ארכות מדי פעם מדי שמתקיימים מדי פעם אי אילו דיונים במסגרת הממשלה ואנחנו ממתינים להחלטת ממשלה גם בעניין הזה.

נועה בן-אריה: מרכז השלטון המקומי צורף לעתירה הזאת כמשיב בו וכמובן שברגע שיהיה דיון אז גם השלטון המקומי יהיה שותף בו.

גילה גמליאל: או.

גילה גמליאל: קי.

גילה גמליאל: , אבל מה קורה עם אותן רשויות שלא מעבירות את החלק שלהן למשכורות של הבלניות?

נועה בן-אריה: אני אמרתי את זה, אנחנו דיברנו על זה גם בדיון הקודם, חברת הכנסת לא הייתה, אבל בדיון הקודם אני הסברתי שבמועצות הדתיות, אנחנו מאוד מבינים את המצוקה ואנחנו כמובן היינו רוצים לעשות הכל בשביל לעזור.

גילה גמליאל: מה זאת אומרת רוצים לעזור?

גילה גמליאל: זוהי עבירה על החוק, אתם מלינים שכר?

נועה בן-אריה: יחד עם זה אני אומרת שוב, שבאותן מועצות שבהן לא הועברו תקציבים למועצות הדתיות אלא אותן מועצות שבהן גם לא הועברו שכר של עובדים ולא הועבר שכר של הרבה גופים וגורמים אחרים, ואותן מועצות שלא משלמות, הן אותן מועצות שנמצאות במצוקה תקציבית לגבי כלל השירותים הניתנים ברשות, מדובר על כלל העובדים, ולכן אני לא יכולה להצביע על רשות כזו או אחרת שבה שולם שכר לעובדים, שולם שכר לקבלנים ולעובדי שירותים ובאופן גורף לא שולם שכר למועצות הדתיות ולא הועברו התקציבים.

נועה בן-אריה: זה לא קורה.

גילה גמליאל: את אומרת שהבעיה של הבלניות זו חלק מבעיה כוללת של אי תשלום המשכורות.

נועה בן-אריה: זו בעיה כוללת.

נועה בן-אריה: אני יודעת שחלק מהסדרי ההבראה ותוכניות ההבראה שמתכננים כרגע לרשויות המקומיות במסגרת ההסכם שנחתם עם הממשלה על העברת מיליארד וחצי שקלים בתקופה של שלוש שנים להסדרי הבראה יכלול בתוכו אני מניחה גם את הנושא של המועצות הדתיות, או חלק מתשלומי השכר גם בעניין הזה.

נועה בן-אריה: אני לא יודעת עדיין אם יהיה חיוב לכרוך את הדברים אחד בשני.

נועה בן-אריה: את זה אני לא יודעת להגיד בוודאות בוועדה הזו.

נועה בן-אריה: היה וכן ואנחנו נקווה לטוב בעניין הזה, ויועברו תקציבים, ויועברו הכספים שהובטחו לנו במסגרת ההסכמים, אז נוכל לשלם.

גילה גמליאל: בסדר, תודה.

גילה גמליאל: אני רוצה לשמוע ברשות

גילה גמליאל: כם את חברת הכנסת גילה פינקלשטיין שגם יזמה את הדיון ונמשיך להתקדם.

גילה פינקלשטיין: אנחנו לא הזכרנו פה את הנושא של התנאים הפיזיים במקוואות: גג דולף, זרם מים לא תקין, טיח נופל.

גילה פינקלשטיין: אין דלק.

גילה פינקלשטיין: אנחנו אוספים כסף מאנשים.

גילה פינקלשטיין: עוברים אנשים ואוספים תרומות מאנשים שמבינים את חשיבותו של המקווה ובזה אנחנו קונים דלק.

גילה פינקלשטיין: עכשיו, נמצאת איתנו אחראית על המקווה בגבעת זאב שפעם שעברה סיפרה לנו סיפורים מסמרי שיער.

גילה פינקלשטיין: מאוד חשוב שכולנו נשמע מה שאומרת חנה ולראות אם מהפעם הקודמת, לפני הפגרה הייתה לנו פגישה שלישית, היום זו פגישה רביעית.

גילה פינקלשטיין: האם משהו התקדם?

גילה פינקלשטיין: האם מישהו מנציגי הממשלה שמעו את הזעקה שלנו?

חנה חנוכה: אם הם שמעו אני לא יודעת, אנחנו לא קיבלנו שום תגובה מכל מקום.

חנה חנוכה: מה שאני כן יכולה להגיד זה את התגובות של הנשים במקוואות שזה הבלניות, מנקות וכל הצוות.

גילה גמליאל: אם את יכולה לשתף אותנו פשוט בכל המצבים שאנחנו מדברים עליהם.

חנה חנוכה: אני קיבלתי מספר מכתבים מעובדות מועצה, מהבלניות ומהמנקות, על כל מיני מצוקות שהן נמצאות, וזה מצוקות שעוברים עליהן.

גילה גמליאל: את יכולה לקרוא לנו חלק מהם?

חנה חנוכה: כן.

חנה חנוכה: אני אקריא חלק מהדברים.

חנה חנוכה: הן פותחות ואומרות שכבר חודשיים לא מקבלים משכורת, ובגלל שהמשכורות מתעכבות המצב הוא מאוד קשה.

חנה חנוכה: אחת כותבת, " אני מבקשת בכל לשון של בקשה, איני רוצה נדבות.

חנה חנוכה: אני רוצה אך ורק את המשכורת שלי שעבדתי.

חנה חנוכה: בזכות ולא בחסד" .

חנה חנוכה: מישהי אחרת אומרת: "הבעל הוא חולה ויש לנו הוצאות חודשיות לתרופות בסך של ארבע מאות שקל.

חנה חנוכה: המצב מאוד קשה, אין במה לממן".

חנה חנוכה: עובדת אחרת אומרת:" הפכתי להיות מוגבלת בחשבון הבנק.

חנה חנוכה: בעלי הדירה הוציאו אותנו מהבית ואנחנו גרים בבית ההורים ובעלה הגיע למסקנה שעדיף למכור אבר מהגוף כדי לשלם את הבעיות" לתרום כליה הוא רוצה.

חנה חנוכה: אני חושבת שאי אפשר לעמוד בשקט אחרי כזה דבר.

חנה חנוכה: עוד משהו: היא נמצאת בדילמה מה עדיף.

חנה חנוכה: אם לקנות לילדה אנטיביוטיקה או לקנות לה דייסה.

חנה חנוכה: מה לעשות?

חנה חנוכה: מי יכול לענות על זה?

חנה חנוכה: ! יש לנו כאן אישה שאומרת שבעלה אינו עובד.

חנה חנוכה: הוא עבר תאונה מאוד קשה והיא המפרנסת היחידה.

חנה חנוכה: היא בדרך כלל אומרת לילדים בתקופה האחרונה שאין לה במה לתת להם לאכול.

חנה חנוכה: היא מוכנה: "אני מוכנה לוותר על נסיעות, בילויים וביגוד, אבל אוכל לילדיי?

חנה חנוכה: למה, למה שהיא תוותר על זה?".

גילה גמליאל: כבלניות אני רוצה שתגידו בקצרה לאנשים שגם יכנס להם למודעות, את התפקיד וגם למה מנצלים את עצם הנתון שאתן בעצם בגלל שאתן מודעות לחשיבות של התפקיד שלכן, גם אתן לא לדוגמא שובתות.

גילה גמליאל: אני רוצה ברשותכן שתגדירו את החשיבות ומדוע המצוקה היא כל כך זועקת לשמים, שמצד אחד, אתן כלואות סביב זה שאתן נמצאות בעבודה, ואתן גם לא יכולות לא לעבוד, כי אתן יודעות מה זה יגרור ואיזה משמעות כבדה יש לעניין הזה, ומצד שני – אתן לא מקבלות משכורות ויש בית לפרנס, כמו שראינו את המכתבים האלה קורעי הלב מצד הנשים.

גילה גמליאל: אני יודעת שהמצבים מאוד קשים במיוחד בנקודת הזמן הזאת.

גילה גמליאל: המדינה שלנו קוראת, וכאן זה נתון שהוא מאוד מאוד חשוב, המדינה שלנו קוראת לעודד עבודה וקוראת ומוציאה כל מיני הצעות לעודד נשים לצאת לעבוד ובמקרה הספציפי הזה, נשים שגם יוצאות לעבוד, לא דואגים לתת להן את המשכורת.

גילה גמליאל: זה דבר שהוא שערורייתי בעצם הווייתו.

גילה גמליאל: אבל אני רוצה ברשותך עוד כמה מילים.

חנה חנוכה: אנחנו עובדות במקוואות, אם זה בלניות, מנקות, כל צוות שעובד במקווה.

חנה חנוכה: המקווה משרת את הציבור הרחב.

חנה חנוכה: זה נשים נשואות, חילוניות, דתיות, ספרדיות, אשכנזיות, חרדיות, כל בנות ישראל.

חנה חנוכה: אישה שרוצה לקיים את המצווה של טהרת המשפחה, המקום הוא דרך המקווה.

חנה חנוכה: אנחנו לא יכולות לעשות עיצומים ולא שביתות ולא שום מחאה, ואדרבא – לעשות את כל השרות שאפשר לצוות המבקרות.

חנה חנוכה: כשמגיעות נשים – אנחנו גם העובדות הקהילתיות.

חנה חנוכה: כמעט בכל מקווה הבלניות הן העובדות הקהילתיות של הציבור בשכונה, באיזור, בכל מה שנמצא שם.

חנה חנוכה: אנחנו מתעסקים כאן במצווה מאוד חשובה, שאם לא מקיימים אותה, זה איסור כרת.

חנה חנוכה: ואף אחת מאיתנו, לא הבלניות ולא המנקות לא תיקח על עצמה את אחריותה לאיסור של כרת שיהיה חס ושלום.

חנה חנוכה: אז אנחנו מגיעות לעבודה בזמן, אנחנו לא יודעות מתי אנחנו יוצאות, דואגות מכספי תרומות לכל הצרכים של המקווה, אם זה שמפו ועד חומרי ניקוי, וכל מה שהמקווה צורך, כי את זה כבר לא מספקים לנו, כדי לתת לאישה את השרות במיטב.

חנה חנוכה: בצורה הטובה ביותר ובצורה המלאה.

חנה חנוכה: אנחנו לא יכולות וגם לא רוצות – לא רק שאנחנו לא יכולות, אנחנו לא רוצות חלילה להשבית ולו לשעה את המקווה.

חנה חנוכה: ואנחנו מאוד מבקשות שתעזרו לנו לקיים את זה.

חנה חנוכה: דבר נוסף – אף אחת מאיתנו לא רוצה להיות נתמכת.

חנה חנוכה: אנחנו רוצות לקבל את המשכורת שלנו בזכות.

חנה חנוכה: תנו לנו.

חנה חנוכה: אנחנו רוצות להמשיך לעבוד.

גילה גמליאל: ברשות

גילה גמליאל: כן אני רוצה לשמוע את מי שעוד לא דיברה.

בלנית: כדי שנשים חילוניות שלא מקיימות את מצוות הטבילה תבנה עד כמה ביהדות זה שורשי ולא שייך בלי זה, פשוט סיפור קצר שהיה לפני מעל שמונים שנה.

בלנית: כדי שתביני – אני נמצאת חמש עשרה שנה בהתנדבות בלי שום משכורת בנושא של לשכנע נשים לשמור טהרה.

בלנית: זה היה בחשבון הילדים, זה היה בזמן הריון, הנקה, בלי גבול ובלי זמן, יום יום יצאתי בנושא הזה ודיברתי, וזה דבר שאני חייבת לפחות להמשיך.

בלנית: אבל כדי שתביני עד כמה זה בעומק הנושא הזה ביהדות, מסופר על החפץ חיים, הוא היה זקן בן תשעים לפני שמונים שנה, שמע שבאיזה עיירה רחוקה, אין שם מקווה.

בלנית: לקח סוס ועגלה, זקן עם מקל בן תשעים, הגיע לבית הכנסת הזה, כינס בשבת את כל היהודים שהיו שם כולל נשים וטף וביקש להכנס למקום.

בלנית: כולם הגיעו בבוקר, אחרי קריאת התורה הוא נותן שיחה בפרשת שבוע ואחר כך הוא אומר:

בלנית: " שמעתי שאין פה מקווה במקום".

בלנית: אז אמרו לו – מה לעשות, יצא מכלל שימוש.

בלנית: המקווה הזדקן ולא שייך להשתמש בו.

בלנית: אז הוא אמר, בבקשה, תשפצו.

בלנית: "אין כסף לאנשי העיירה".

בלנית: "יש פה ספר תורה?", "בוודאי, הלא ראית, קראנו בספר התורה".

בלנית: אז הוא ביקש למכור את ספר התורה ובכסף שיקבלו ישפצו את המקווה.

בלנית: הוא אמר – עם ישראל יכול להתקיים בלי בית כנסת, בלי ספר תורה.

בלנית: לעם ישראל אין זכות קיום בלי מקווה.

בלנית: ואת זה שנשים תביננה.

בלנית: אז פה כל הבלניות הן עם מודעות של מסירות נפש בנושא הזה, אבל לא בגלל זה צריך לנצל את הנקודה הזאת.

בלנית: לא שייך שילדים יגיעו עד פת לחם.

בלנית: זה המצב.

דינה הכהן: אני מלוד.

דינה הכהן: אני רוצה להגיד שהתפקיד של הבלנית זה לא רק בלנית.

דינה הכהן: היא גם שמרטפית, באים גם עם תינוקות, אנחנו משגיחות עליהם.

דינה הכהן: גם מטבילות נשים.

דינה הכהן: אנחנו יכולות ללכת הביתה ויכולה לבוא אלינו מישהי שהבעל חזר ממילואים ואז אנחנו יוצאות והולכות מהמיטה החמה לתוך המקווה.

דינה הכהן: אין לנו ימי חופשה.

דינה הכהן: אנחנו עובדים מסביב לשעון.

דינה הכהן: זה כל השבוע פלוס מוצאי שבת, חגים.

דינה הכהן: אין לנו הפסקה.

דינה הכהן: אנחנו כל הזמן עובדות.

דינה הכהן: אנחנו לא מבקשות את השכר כאילו שייתנו לנו תרומות.

דינה הכהן: גם ימי עיון שאנחנו הולכות-לכל היום, ואז בערב אנחנו שוב הולכות לעבודה, ולא משלמים לנו ימי עיון, לא משלמים לנו שום דבר.

גילה פינקלשטיין: ואני רוצה להזכיר עוד משהו שלא הזכרתן, אתן משפחות ברוכות ילדים, ודבר שני – יש בלניות שהבעל גם עובד במקווה.

גילה פינקלשטיין: יש זוגות כאלה.

גילה פינקלשטיין: אז בכלל אין משכורת.

דינה הכהן: למה אי אפשר להפריד את התקציב של הבלניות בכלל מהרשות המקומית?

דינה הכהן: כי אנחנו נמצאים בין הפטיש לסדן.

דינה הכהן: אז עכשיו הם אומרים שרק העיריה לא העבירה כסף, אבל אנחנו מהעבודה לא מקבלים כלום.

גילה פינקלשטיין: נכון, את צודקת, צריך לחשוב על זה.

גילה פינקלשטיין: כן, בבקשה.

עפרה מזרחי: אני עפרה.

עפרה מזרחי: אני עובדת בגבעת מרדכי ובמקווה קטמון הישנה.

עפרה מזרחי: אחד המכתבים שחנה הקריאה זה היה מכתב שלי.

עפרה מזרחי: אני התלבטתי אם לקנות מוקסיפן או לקנות דייסה לבת שלי.

עפרה מזרחי: אני מבינה שרבנים אומרים ובצדק שאסור להשבית מקוואות.

עפרה מזרחי: האם אפשר להשבית בית?

עפרה מזרחי: האם אפשר לסגור לילד את הפה?

עפרה מזרחי: האם ייתכן שלאמא אין מה למרוח לילד לבית הספר?

עפרה מזרחי: חבר'ה, אוכל זה לא עוני.

עפרה מזרחי: יש עוד הרבה דברים של עוני.

עפרה מזרחי: אם אני לא יכולה להעשיר את הבן שלי, ואם אני לא יכולה לקנות לו ספר ואם אני לא יכולה לקחת אותו לאיזשהו מקום, להצגה או למשהו כזה, זה עוני.

עפרה מזרחי: אם אותי זרקו מהבית כי לא עמדתי בשכירות , ובצדק – הוא צודק, הוא לא חייב לי כלום, אני עם שני ילדים ובעל נמצאת אצל ההורים שלי, אני לא יודעת עד כמה השלום בית שלי יחזיק.

עפרה מזרחי: אין לי מושג!!! ואני נותנת את הדין בפני הילדים שלי יום-יום.

עפרה מזרחי: אני שמה מסכה על הפנים, מגיעה לעבודה, צוחקת, חוזרת הביתה, מחייכת לבעלי, מחייכת לילדים ואני בוכה לכרית.

עפרה מזרחי: תעצרו את מחול הדשים הזה.

עפרה מזרחי: אי אפשר!!! אי אפשר.

עפרה מזרחי: בפסח לא היה לי כלום בית.

עפרה מזרחי: חבילת מצה ושוקולד.

עפרה מזרחי: אני לא רוצה נדבות.

עפרה מזרחי: אני עובדת קשה מאוד.

עפרה מזרחי: אני עובדת חמש לילות ושלושה ימים.

עפרה מזרחי: שמונה פעמים בשבוע אני יוצאת, והיו פעמים שהגעתי ברגל לעבודה.

עפרה מזרחי: הנה האחראית שלי – כי לא היה לי כסף לנסיעות.

קריאה: אז פה אנחנו רואים אשה עם מסירות נפש.

גילה פינקלשטיין: כולן, כולן זה מסירות נפש.

עפרה מזרחי: מה עונים לילד בן שבע?

עפרה מזרחי: איזה תשובות נותנים לו?

גילה פינקלשטיין: טוב, תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: כן.

מנחם בלומנטל: מנחם בלומנטל, מנהל מחלקת המקוואות.

גילה פינקלשטיין: מנהל מחלקת המקוואות, כן, שהיה אתנו בישיבה הקודמת.

מנחם בלומנטל: מאז ועד היום הייתה באמת קרן אור קטנה.

מנחם בלומנטל: הפגישה הקודמת הצליחה קצת להרים עם עוד פעולות נוספות, את הנושא הזה לסדר היום.

מנחם בלומנטל: אבל מאז עד עכשיו.

מנחם בלומנטל: ..

גילה פינקלשטיין: במה זה מתבטא שהבאנו את זה לסדר היום?

גילה פינקלשטיין: מה זה נתן?

מנחם בלומנטל: הכירו בזה שצריך לשלם משכורת.

מנחם בלומנטל: משרד הדתות העביר תשלום כפול בסוף מרץ כמיקדמה.

גילה פינקלשטיין: העבירו להן משכורת של חודשיים.

מנחם בלומנטל: לא, לא!! תקציב כפול של משרד הדתות זה רק חלק קטן מהתקציב.

גילה פינקלשטיין: אבל מה הן קיבלו מזה מהפגישה פה?

מנחם בלומנטל: לנו, במועצה הדתית בירושלים, יצאה מזה משכורת אחת, ואני לא בטוח שבכל מקום ...

גילה פינקלשטיין: אה, אתן קיבלתן משכורת אחת בעקבות הפגישה.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לדעת מה לעשות באופן פרקטי, כי אני לא אישה של דמיונות.

בלנית: קיבלנו משכורת אחת.

גילה פינקלשטיין: או.

גילה פינקלשטיין: קי., קיבלתן משכורת אחת לפני פסח.

מנחם בלומנטל: יש מקומות שלא קיבלו אפילו משכורת אחת – הכסף עוקל.

חנה חנוכה: מה שהם עושים, הם משלמים חצי ומשאירים אותנו תקועים ואנחנו לא יכולים להתלונן, כי הם נתנו כבר את החצי.

מנחם בלומנטל: אני רוצה לומר.

מנחם בלומנטל: אז העבודה, באמת המאמץ הגדול שעשו פה ובוועדות אחרות ובכלל, במאמצים הפוליטיים, נשאו באמת איזשהו פרי, וזה רק אומר שזו הדרך שצריך לעבור אותה, כדי לזעזע את אלה שמקבלים את ההחלטות.

מנחם בלומנטל: אבל אני יודע שלעבור על כל המערכה של המועצות הדתיות, זה באמת תהיה מערכה קשה.

מנחם בלומנטל: למשל, דיברנו על זה אתמול בעקבות המצב הקשה במועצה הדתית בירושלים שכבר יש עיקולים ואין בכלל צ'אנס למשכורות כרגע, מה עם ההסתדרות.

מנחם בלומנטל: אומרים לנו שההסתדרות אומרת ש"כל עוד לא תשביתו את המקוואות, לא נקטתם בכל האמצעים העומדים לרשותכם, אז אנחנו לא יכולים לעמוד מאחוריכם".

עפרה מזרחי: הם אמרו לנו את זה כבר לפני שנה.

מנחם בלומנטל: נכון.

מנחם בלומנטל: פירושו של דבר שעדיין יש מקומות שלא מבינים שמקוואות הם כמו צבא וכמו משטרה שהם מחוץ לאפשרות של השבתה.

מנחם בלומנטל: אני חושב שצריך גם על הנושא הזה לתת את הדעת, ובזה אני מצטרף למה שאמר חבר הכנסת גפני, שבעצם זה התוכנית שאנחנו חושבים שהיא יכולה לצאת מכאן.

מנחם בלומנטל: אתם כוועדה לקידום מעמד האישה: הנושא הזה הוא יסוד ברוב המשפחות בארץ.

מנחם בלומנטל: מעמדה של האישה בארץ הוא בעצם נתון שנובע בחלקו הגדול מהפעולה הזאת של המקווה.

מנחם בלומנטל: אזור לנו לתת אפשרות לפגוע בשרות הזה.

מנחם בלומנטל: ואני רוצה לומר לך גם על המסירות נפש של עפרה.

מנחם בלומנטל: ביום ראשון שוחחנו ביחד.

מנחם בלומנטל: אומרת לי עפרה: "אתה חושב שאפשר יהיה לשבור אותנו?

מנחם בלומנטל: אנחנו נעבוד, אבל צריך למצוא את הפתרון".

מנחם בלומנטל: זאת אומרת שגם במצוקה הזאת שהיא תביע את זה, זה צועק מכל ליבה, אבל היא יודעת שזה לא נושא של כן או לא .

מנחם בלומנטל: היא יודעת שזה כן.

מנחם בלומנטל: אבל השאלה היא רק איך אנחנו יכולים לסחוב את זה הלאה.

גילה פינקלשטיין: או.

גילה פינקלשטיין: קי.

גילה פינקלשטיין: , אנחנו רוצים שעורך דין שפיגלר שהוא נציג הממשלה, ישמע את עפרה אומרת שהיות והיא לא מקבלת משכורות, היא עובדת במקווה, בפסגת זאב את עובדת?

עפרה מזרחי: בגבעת מרדכי.

גילה פינקלשטיין: בגבעת מרדכי.

גילה פינקלשטיין: ואין לה כסף, היא לא יודעת, היא מתלבטת אם לקנות לבן שלה תרופה – מוקסיפן, או לקנות לו דייסה.

גילה פינקלשטיין: אין לה מה למרוח על הלחם והיא לא יכולה להתקיים.

גילה פינקלשטיין: היא הלכה ברגל למקווה כי לא היה לה כסף לנסיעות.

גילה פינקלשטיין: עפרה, את רוצה שעורך דין יישמע בקצרה את המצוקה והזעקה של כל הבלניות?

גילה פינקלשטיין: זו לא זעקה אישית שלנו.

גילה פינקלשטיין: זה זעקה של כל עם ישראל.

עפרה מזרחי: זו זעקה של כולם.

עפרה מזרחי: יש לי עדויות חיות מהחברות שלי לעבודה שהמצב הולך ומחמיר.

עפרה מזרחי: היום אני יודעת.

עפרה מזרחי: אומרים: "בושה, בושה", אבל בסוף מתים מהבושה.

עפרה מזרחי: אין לנו מה להתבייש.

עפרה מזרחי: אנחנו לא באים לאסוף נדבות מאף אחד.

עפרה מזרחי: אנחנו רוצים את מה שמגיע לנו, וכל עיכוב קטן אם במשכורת, ואם לפני שנתיים היינו מקבלים את התלושים מתנה של פסח, אז היינו יודעים איך להסתדר, עכשיו כבר לא נותנים את זה.

עפרה מזרחי: לא הבראה, לא ביגוד, ממש כלום.

עפרה מזרחי: ואנחנו כמו איזה מכונה משומנת.

עפרה מזרחי: הולכים לעבודה ועושים מה שצריך לעשות.

עפרה מזרחי: הגעתי למצב שלפני פסח, לא היו מגבות, לקחתי הביתה את הכביסה לכבס מגבות כדי שיהיה למחרת לנשים במה להשתמש.

עפרה מזרחי: זה יכול להיות?

עפרה מזרחי: זה יכול להיות שאני תומכת במועצה?

גילה פינקלשטיין: מה את אומרת לגבי ההצעה.

גילה פינקלשטיין: יש הצעה שאומרת: אתן רוצות את המשכורות?

גילה פינקלשטיין: תשביתו את המקוואות.

גילה פינקלשטיין: מה את אומרת על זה?

עפרה מזרחי: אני אומרת שזה לא שייך.

עפרה מזרחי: לא שייך!!.

עפרה מזרחי: איך אפשר?

עפרה מזרחי: לא יכול להיות מצב כזה להשבית מקווה.

עפרה מזרחי: עם ישראל אין לו זכות קיום ללא המקוואות.

גילה פינקלשטיין: או.

גילה פינקלשטיין: קי.

גילה פינקלשטיין: , הגברת מינה פנטון חברת המועצה בירושלים.

גילה פינקלשטיין: בבקשה.

מינה פנטון: ראשית, אני רוצה על שלושה דברים להתמקד.

מינה פנטון: דבר ראשון – היינו פה לפני פסח, זעקנו, זו הייתה זעקת אמת, אבל קיבלנו עצם ואנחנו לא מוכנות.

מינה פנטון: אל"ף, זה ביזוי הצורה והעצם זה ביזוי ובוודאי שזה לא דבר שמספק אותנו.

מינה פנטון: זה דבר ראשון.

מינה פנטון: הדברים צריכים לקבל את הפרופורציה הנורמטיבית שלהם.

מינה פנטון: דבר שני – אנחנו צריכים לראות את השרות הזה כשרות חירום.

מינה פנטון: אין שאלה אם אנחנו נבוא למקווה או נפתח את המקווה או נסגור את המקווה.

מינה פנטון: אין שאלה.

מינה פנטון: שרות חירום לעולם לא סוגרים.

מינה פנטון: יש צו בית משפט שאומר: אי אפשר לסגור, אוזר על סגירה.

מינה פנטון: זאת אומרת, הנתון שלנו הוא נתון אמיתי וזו השפה שמדינת ישראל יודעת, הגורמים הממשלתיים, זה שירות חירום.

מינה פנטון: דבר שלישי – אנחנו חיבות לדרוש הפרדה.

מינה פנטון: היות וזה שירות חירום, היות והסיטואציה הולכת ומחריפה.

מינה פנטון: היות והנושא הזה הוא כל כך אקוטי ובסיסי לקיומו של העם היהודי, בוודאי בציון ובכל מקום בעולם, אנחנו דרשות הפרדה מוחלטת.

מינה פנטון: נכון שיש הסתדרות, ויש וועדי עובדים ויש גופים שדואגים.

מינה פנטון: הנושא הזה של הבלניות חייב להיות נושא נפרד.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו לפני שנשמע את נציג ראש הממשלה את עורך דין שפיגלר אנחנו נשמע עוד את אביאלה ששון ממקווה בפסגת זאב.

גילה פינקלשטיין: אביאלה – בבקשה.

אביאלה ששון: התחילו לספר על מצוקות במשפחות.

אביאלה ששון: עפרה ספרה שזרקו אותה מהבית ועכשיו היא אצל ההורים שלה.

אביאלה ששון: אנחנו יודעים שיש ילד ששמע מההורים שלו "אין ואין ואין", כי אין לקנות, והוא ברח מהבית.

אביאלה ששון: אני לא יכולה לומר בפורום הזה לאן הוא ברח כדי לא לתת רעיונות לעוד, אבל ילד ברח מהבית.

אביאלה ששון: תשמעו – נער ברח מהבית, כי אין.

אביאלה ששון: והוא הולך לחפש במקורות אחרים מאיפה לקבל כסף לצרכים שהוא צריך.

אביאלה ששון: אני אחראית על מקווה.

אביאלה ששון: אני שומעת מהבלניות בלי סוף: "מה את עושה, מה עושים, איך מסתדרים?

אביאלה ששון: " אני עצמי שכבתי שבוע ימים במיטה.

אביאלה ששון: כבר לא יכולתי לתפקד בבית, לא במקווה, מהצער שאנחנו מרגישים על האטימות.

אביאלה ששון: אין לאן לפנות.

אביאלה ששון: אנחנו לא רק מנהלות את הבית ואת המקווה, אנחנו גם צריכות כל פרט ופרט מהמקווה לגייס.

אביאלה ששון: מאיפה נגייס ונמשיך לתת את השרות בפנים הכי יפות שכבר אומרים "קיבלתן משכורת?

אביאלה ששון: , קיבלתן משכורות?

אביאלה ששון: – תבינו מה זה לקבל משכורת.

אביאלה ששון: המשכורת שקיבלנו היא כבר בכזה איחור שאי אפשר להשתמש בה.

אביאלה ששון: בעלי חולה וכבר שלושה חודשים החזירו לי קופת חולים.

אביאלה ששון: שבאתי עכשיו לשלם עכשיו לוויתי כסף, אמרו לי – כבר ביטלו לך את הביטוח.

אביאלה ששון: עכשיו לכי לעשות הוראת קבע.

אביאלה ששון: הבנק ישלם לי הוראת קבע?

אביאלה ששון: אני לא יכולה בלי קופת חולים.

אביאלה ששון: יש לנו משכורת שאנחנו מקבלים נטו ולא ברוטו, זאת אומרת מורידים לנו מהמשכורת את כל הברוטו ולא מעבירים אותה הלאה.

אביאלה ששון: זה הלנת שכר כפולה.

גילה פינקלשטיין: טוב, אנחנו קיימנו בכנסת, זה הכנס הרביעי, קיימנו שלושה כנסים, אחרי הכנס השלישי שזימנתי אתכן קיבלתן משכורת, היום זה הכנס הרביעי ואנחנו מקווים שעורך דין שפיגלר שומע וידאג לנו מעכשיו והלאה הבלניות תקבלנה משכורת.

אביאלה ששון: אבל עם כל מה שהורידו לנו ולא שילמו לנו...

גילה פינקלשטיין: יחזירו.

גילה פינקלשטיין: עכשיו נשמע את עורך דין שפיגלר.

אביאלה ששון: סליחה, רק עוד מילה אחת.

אביאלה ששון: תבינו, אנחנו לפני החג לא הייתה משכורת, קיבלנו שלושה ימים לפני החג.

אביאלה ששון: השארתם אותנו, אין משכורות!!! שלושה ימים לפני החג נותנים משכורת לאנשים?

אביאלה ששון: עכשיו מתארגנים?

אביאלה ששון: שלושה ימים לפני החג?

אביאלה ששון: תבינו במה מדובר.

מינה פנטון: אני התביישתי בשיחות שהועברו אליי.

מינה פנטון: ערב חג.

מינה פנטון: איך עושים דבר כזה?

גילה פינקלשטיין: אנחנו נשמע עכשיו את עורך דין שפיגלר נציג ראש הממשלה, עוזר לנו ויעזור לנו אם ירצה ה'.

מאיר שפיגלר: קודם כל אני מאוד מצטער על האיחור.

מאיר שפיגלר: זה היה גם כן בסוגיות שנוגעות למשרד הדתות ובמה שהועבר ממשרד הדתות למשרדים האחרים של הממשלה.

מאיר שפיגלר: מעבר לזה אני לא יודע מאיפה נתחיל, אז אני אתחיל מהנשמה.

מאיר שפיגלר: כי אני שומע את הדברים האלה לא בפעם הראשונה.

מאיר שפיגלר: הייתי גם בישיבה הקודמת.

מאיר שפיגלר: אז אם אני לא טועה מתחילתה ועד סופה ואני רוצה לומר לכם מספר דברים.

מאיר שפיגלר: אמרתי את זה אז ואני אומר את זה עכשיו.

מאיר שפיגלר: אתן לא צריכות להתחנן ולהצדיק ולהסביר מדוע צריך להעביר לכן משכורת מהבחינה הזאת שאין לכן אפשרות לשלם תשלומים שוטפים לדברים שאתן דרשות להם במהלך החיים או לצרכים של הילדים או לחילופין לכל צורך אחר שאתן צריכות את הכסף.

מאיר שפיגלר: הכסף הזה מגיע לכן בדין.

מאיר שפיגלר: אתן עבדתן ולכן לא יעלה על הדעת שכסף שמגיע לעובד בכסף לא יגיע ליד שלו.

מאיר שפיגלר: אני בכלל נגד טוטאלית הגישה שמישהו צריך להצדיק משהו שבדין ואין על זה עוררין "לית מאן דפליג" שזה מגיע לו.

מאיר שפיגלר: פשוט זה כואב לי .

מאיר שפיגלר: זה כואב לי כאזרח מדינת ישראל שאדם עובד, במקרה הזה במסגרת שבצורה כזו או אחרת קשורה לממסד, והוא צריך להצטדק על מה שמגיע לו בצורה מלאה.

מאיר שפיגלר: ראויה כמו שמגיע לכל אחד אחר כולל כל המחוקקים שיושבים כאן בבית המחוקקים בכנסת ישראל.

מאיר שפיגלר: זה דבר אחד.

מאיר שפיגלר: אז אני ברשותכן, שמעתי את מה שאמרת פעמיים.

מאיר שפיגלר: תאמינו לי , אני מקבל טלפונים על גבי טלפונים ביום יום, אני לא מתחמק , אני לא צריך הצדקה לעשייה שבעטיה בן אדם יקבל את מה שמגיע לו בדין.

מאיר שפיגלר: לא צריך את זה.

אביאלה ששון: אנחנו מעריכות שאתה שומע את זה.

מאיר שפיגלר: אני שומע את זה כי זה חלק מהמטלות שאני נדרש להן.

אביאלה ששון: אם לא הייתה לנו אפשרות לפחות להביע את הצער.

מאיר שפיגלר: בסדר, אבל אני רוצה לגופו של עניין, כי זו סוגייה שצריכה להגיע בסופו של דבר לידי פתרון.

מאיר שפיגלר: המגבלות: הלוואי שהמערכת הייתה בשליטתי המלאה.

מאיר שפיגלר: אתן יודעות שהייתי עושה דברים שלא נעשו עד כה.

מאיר שפיגלר: אני מקווה.

מאיר שפיגלר: אבל לא בשליטתי.

מאיר שפיגלר: אבל אני עוד גורם בתוך המערכת שמנסה לעשות את מה שאני מוצא לנכון כראוי וכנכון לעשותו.

מאיר שפיגלר: בהקשר של נציג המועצות הדתיות.

מאיר שפיגלר: תדעו לכם, קיצצו ומקצצים, לדעתי בצורה לא נכונה, כי לא מתייחסים לדעתי למועצות הדתיות כאורגן שכמעט כל מה שיש בו...

מנחם בלומנטל: לך אסור להגיד את זה, אני אגיד את זה בצורה אכזרית.

מנחם בלומנטל: ..

מאיר שפיגלר: שמע, אני אגיד את הדברים, אם מישהו רוצה להלין על דבריי, אני אגיד את זה בכל ועדה.

מאיר שפיגלר: אני יודע, אתה רוצה לשמור עליי, אני יכול לשמור על עצמי.

מאיר שפיגלר: אני אמרתי את זה בוועדת הפנים, ואני אמרתי את זה בוועדה לביקורת המדינה, ואני חושב שאותו ראיתי גם בוועדות והוא יודע שאני יכול לומר את הדברים גם אם לצורך העניין אני אחטוף על הראש מהממסד או מהמערכת שמעסיקה אותי.

מאיר שפיגלר: מקצצים.

מאיר שפיגלר: אנחנו טוענים שהקיצוץ של אגף התקציבים איננו נכון מכיוון שבסופו של דבר הקיצוץ נעשה כקיצוץ של שירותים, בעוד שבמועצות הדתיות זה קיצוץ של שכר של אנשים.

מאיר שפיגלר: רוב המערכת של המועצות הדתיות שמספקת את שירותי הדת במדינת ישראל מורכבת בסופו של דבר מאנשים שנותנים את השירותים, ולכן – רוב המערכת, או רוב הכסף שמגיע למערכת הזאת אמור להיות במסגרת של כוח אדם, של משכורות של כוח אדם, ולכן הקיצוצים צריכים להיות בהסדרים עם הסתדרות החדשה או הסתדרות החדשה שזה שלושה אחוז אחד, שני אחוז, ארבעה אחוז, ולא שלושים ושלושה אחוז.

מאיר שפיגלר: ועל זה אנחנו נאבקים.

מאיר שפיגלר: אם הצלחנו עד כה?

מאיר שפיגלר: לא! אם אנחנו ממשיכים להיאבק בסיפור הזה?

מאיר שפיגלר: כן! היה בג"ץ אם אני לא טועה בשמונה עשרה לחודש שעבר.

מאיר שפיגלר: גם כן דחו אותו משום מה, אני לא יודע למה.

מאיר שפיגלר: אני מאוד מקווה שלפחות לפי מה שאמרו נציגי היועץ המשפטי לממשלה בחצי פה, שברור לכל בר דעת שהמדינה לא יכולה לבוא ולומר – המועצות הדתיות הן גופים סטטוטורים-עצמאים, ישויות משפטיות עצמאיות ולכן זה לא מעניין אותנו.

מאיר שפיגלר: אתם עובדי המועצות הדתיות תלכו אליהם, תשברו את הראש.

מאיר שפיגלר: גם המדינה היום לא אומרת את זה.

מאיר שפיגלר: אני אומר לכן בצורה מפורשת שגמרנו רק לאחרונה לפני כשבועיים לפני חג הפסח שאז באמת התאמצנו, ויעיד על כך מנחם מהמועצה הדתית ירושלים.

מאיר שפיגלר: ולמרות התנגדות גורמים מסויימים במערכת, בכל זאת העברנו תקציב כפול.

מאיר שפיגלר: נכון, לצערי הרב גם התקציב הזה לא היה כפול כי את האמת צריך לומר, התקציב הזה כלל את הקיצוץ עליו החליטה ממשלת ישראל רטרואקטיבית מינואר.

מאיר שפיגלר: היות וזה שבעה אחוז, אז קיצוץ שבעה אחוז על כל חודש, אז במקום לקבל מאתיים אחוז, קיבלתן מאה ששים וכמה אחוז.

מאיר שפיגלר: לצערי הרב.

מאיר שפיגלר: אבל יש גורם ממסדי שכל עוד שאין גורם אחר שכופה את דעתו עליו, החלטות שלו הן החלטות שצריך ליישם אותן, במקרה הזה ממשלת ישראל, ויישמנו את החלטות הממשלה בדיוק כמו שיישמו אותן לגבי שאר הסקטורים הממשלתיים במדינת ישראל, אותו קיצוץ שעליו דיברתי כעת.

מאיר שפיגלר: אותם אלה שמקבלים ארבעת אלפים – חמשת אלפים, כולל המועצה הדתית ירושלים.

מאיר שפיגלר: ארבעת אלפים חמשת אלפים ברוטו, ומהיתרה לקחת ולהעביר לנבחרים, שלדעתי מגיע להם בדין, כל עוד לא שינו את מה שמגיע להם בדין.

מאיר שפיגלר: אבל היות והמצב הוא מצב של שבר טוטאלי במערכת ובעיקר בהעברת הכספים כמשכורות לעובדי המועצות הדתיות, שיעבירו את היתרה, זה עובר להיות באופן חלקי מאוד, אפילו לא משכורת מלאה אחת לנבחרים שהמשכורות שלהם מטבע הדברים גבוהות יותר, זאת אומרת, גם נבחרים כיושבי ראש וסגנים וגם רבנים של הערים שבהם מדובר.

מאיר שפיגלר: לראייה אני אתן לכם דוגמא.

מאיר שפיגלר: במועצה דתית גם תל אביב וגם בבת ים, שבמקרה אני טיפלתי להם בסוגיה של העיקולים של מס הכנסה על מה שאנחנו העברנו להם.

מאיר שפיגלר: יש מועצות דתיות שאנחנו העברנו להם כסף ואין להם איך להעביר את הכסף לעובדים מכיוון שיש עיקול של היד שנמצאת במשרדי הממשלה השונים, במקרה הזה המחלקה שגובה את מס ההכנסה וזו מחלקה במשרד האוצר.

מאיר שפיגלר: אני דיברתי עם רועי מקוב, הוא הממונה, הוא סגן הנציבה, הוא ממונה על הגבייה מטעם מס הכנסה.

מאיר שפיגלר: מה שיכולנו לעשות עשינו.

מאיר שפיגלר: אמורה להיות לי איתו פגישה בשבוע הבא לגבי טיפול שורש רוחבי בכל המועצות הדתיות בארץ, שלא יהיה מצב שאנחנו מעבירים להם כסף והכסף לא מגיע אליהם בגלל שמס ההכנסה לוקח אותו עוד בטרם הגעתו אל העובדים.

מאיר שפיגלר: תאמינו לי, במימדים אני קטן.

מאיר שפיגלר: אני עושה מה שאני יכול לעשות.

מאיר שפיגלר: אבל אני לפחות מנסה לעשות ואני מאמין במה שאני עושה, לי לפחות זה חשוב מאוד.

מאיר שפיגלר: ובהקשר הזה למשל במועצה הדתית תל אביב וגם במועצה הדתית בת-ים, במועצה הדתית בת ים העבירו בין שתיים לשלוש משכורות לאנשים שהמשכורות שלהן נמוכות.

מאיר שפיגלר: ואלו שהיו עם משכורות גבוהות – הנבחרים, קיבלו חצי מהמשכורת שהיתה מגיעה להם.

מאיר שפיגלר: נכון, חצי מהמשכורת היא גבוהה.

מאיר שפיגלר: הם קיבלו כעשרת אלפים שקל ברוטו, המשכורת שלהם, זה עובדות, אני לא קבעתי להם את המשכורת, אנחנו מטפלים גם בזה, המשכורת שלהם זה קרוב לשלושים אלף שקל, ואני בזה, הם קיבלו עשר.

מאיר שפיגלר: יש להם חובות שם של מאה אלף שקל, שמונים אלף שקל בבת ים, גם בתל אביב, אני אגב לא יכול להגיד להם מה לעשות אבל אני כפיתי עליהם את זה והכפייה בסופו של דבר הצדיקה את עצמה.

מאיר שפיגלר: אלה שמקבלים משכורות נמוכות קיבלו שתיים שלוש משכורות.

מאיר שפיגלר: אני אומר את זה לכם בצורה נחרצת ומפורשת.

מאיר שפיגלר: יש לי את המסמכים אצלי.

מאיר שפיגלר: כנ"ל בתל אביב.

מאיר שפיגלר: בתל אביב, אגב לא חייבים למיטב ידיעתי שקל לאיש מהמשכורות הנמוכות.

מאיר שפיגלר: אני אומר לכם את דעתי.

שלומית בן-חור: שלושה ימים לפני פסח הלכתי למקווה.

שלומית בן-חור: אני לא בלנית.

שלומית בן-חור: אני מתל אביב.

שלומית בן-חור: הלכתי לבלנית, היא אמרה לי: קיבלתי משכורת אחת שלושה ימים לפני פסח.

מאיר שפיגלר: השאלה היא אם חייבים לה עוד משכורות, כי אני אומר לך, אני דיברתי עם יושב ראש המועצה הדתית, הוא פעל אז אני יודע את זה עם פנסיונרים, וייצמן אחד פנסיונר.

שלומית בן-חור: היא סירבה לקבל את הכסף.

מאיר שפיגלר: חבל שלא פנית אליי.

מאיר שפיגלר: אני אומר לך בכנות.

מאיר שפיגלר: למרות שאת שמעת אותי כאן ואני בטוח שיש אחרות שנפגעו והן לא שמעו אותי והן לא יודעות את זה.

מאיר שפיגלר: אני אומר לכם – זו הייתה הוראה מפורשת, ואני ארצה לדעת.

מאיר שפיגלר: תגידי לי.

מאיר שפיגלר: אני רוצה לראות שיש כאלה שיש להן משכורות נמוכות ולא קיבלו את הכסף שלהן.

שלומית בן-חור: אני רוצה את הטלפון שלך.

מאיר שפיגלר: אין שום בעיה.

מאיר שפיגלר: אני אומר, בכל מקום בארץ עשיתי את זה.

מאיר שפיגלר: איפה שיכולתי עשיתי את זה.

מאיר שפיגלר: גם בירושלים עשיתי את זה ויעידו על כך.

מאיר שפיגלר: כי בירושלים אני אגיד לכם מה קרה.

מאיר שפיגלר: בירושלים המועצה הדתית נמצאת בבור כל כך עמוק שזה שהצלחנו להעביר אפילו משכורת אחת זה רק בגלל שהנבחרים לא קיבלו את מה שמגיע להם והעברנו את מירב הכסף לאלה שמקבלים משכורות נמוכות.

מאיר שפיגלר: המשכורות אגב, כדי שתדעו של המועצה הדתית ירושלים נאמדים בכשמונה עשר מיליון שקל!!! זו הנקודה.

מאיר שפיגלר: הם לא רצו להעביר שקל.

מאיר שפיגלר: אני טיפלתי בירושלים.

גילה פינקלשטיין: מה, החוב של המועצה הדתית גירעון של שמונה עשר מיליון שקל?

מאיר שפיגלר: זה נקרא התחייבויות, לא גירעון.

דינה הכהן: אבל כשמעבירים כסף, הראש מועצה משתמש בזה לדברים אחרים.

דינה הכהן: אם זה לארועים ואם זה.

דינה הכהן: ..

מאיר שפיגלר: כמו שכבר אמרתי, אני רוצה לראות את זה, זה לא יכול להיות.

שלמה שטרן: יש פסק דין של בית הדין לעבודה שאני יזמתי אותו.

שלמה שטרן: פסק דין שאומר שכסף שנכנס, לפחות שמונים אחוז ממנו חובה להיכנס למשכורת עובדים.

שלמה שטרן: אז יש ועדת מעקב, יש הסכם קיבוצי ופסיקה של בית הדין.

שלמה שטרן: אני חבר בוועדת המעקב.

שלמה שטרן: במקום שזה לא מיושם, אנחנו כופים עליו ליישם את זה.

מאיר שפיגלר: אני עושה בכלים שעומדים לרשותי, היום אני בא עם דברים שהם כבר בגדר עשייתי מעשה, אז רק דיברתי, ואני רוצה להמשיך לפעול בצורה הזאת.

מאיר שפיגלר: אני רוצה להגיד משהו אחד.

מאיר שפיגלר: תראו, לצערי הרב, אגף התקציבים במשרד האוצר לא העביר את התקנות התקציביות הרלבנטיות לפעילות של שירותי הדת למשרדים אליהם הועברו שירותי הדת על פי החלטת ממשלה מספר תשע-מאות.

מאיר שפיגלר: זה אמור לעבור, אבל אני אומר "אמור", כי עד שאני לא רואה את זה זה לא עבר.

מאיר שפיגלר: זה אמור לעבור ביום רביעי, אגב, זה היה אמור לעבור אתמול.

מאיר שפיגלר: עכשיו אומרים שזה אמור לעבור ביום רביעי, מחר.

מיכל צוק: אפשר להעיר בנושא הזה?

מיכל צוק: אגף התקציבים לא יכול לכפות על ועדת כספים ...

מאיר שפיגלר: או.

מאיר שפיגלר: קי.

מאיר שפיגלר: , אם העלית את הנושא הזה, את הנציגה שלי לאגף התקציבים, נכון?

מאיר שפיגלר: תזכירי לי את שמך?

מיכל צוק: מיכל.

מאיר שפיגלר: מיכל.

מאיר שפיגלר: אם העלית את הנקודה הזאת, נכון שמה שאת אומרת נכון להיום.

מאיר שפיגלר: אבל עד שזה עבר את החתימות, ואני ליוויתי את זה עם יגאל קידרון ועם יעל אנדורן ועם זו שהחליפה את יגאל קידרון, קוראים לה מיכל?

מאיר שפיגלר: אה, זו את?

מאיר שפיגלר: אז איתך דיברתי בטלפון כמה פעמים.

מאיר שפיגלר: אז לפחות עדות חיה, היא יודעת שאני לא משקר.

מאיר שפיגלר: היא יודעת שהתקשרתי ולחצתי, נכון מיכל?

מאיר שפיגלר: מה שאני יכול לעשות אני עושה.

מאיר שפיגלר: אני אומר דבר אחד נורא פשוט.

מאיר שפיגלר: אגב, אני אומר לכם משהו.

מאיר שפיגלר: אני לא אוהב את כל המריחות האלה והליטופים של האנשים בתוך המערכת, שגם אם הוא לא בסדר מלטפים אותו.

מאיר שפיגלר: לא.

מאיר שפיגלר: אם מישהו לא בסדר צריך ללכת ולהכות אותו שוק על ירך.

גילה פינקלשטיין: מאיר, אני רוצה לשאול אותך שאלה קטנה.

גילה פינקלשטיין: האנשים האלה הם כל כך במצוקה ואתה שומע, למה לא עושים גבול ועכשיו מתחילים לטפל בהם.

מאיר שפיגלר: היא תגיד לך, מה זאת אומרת לשים גבול?

מאיר שפיגלר: את יודעת מי מנהל את המשרדים הממשלתיים בכל מדינת ישראל?

מאיר שפיגלר: אני אגיד לך.

מאיר שפיגלר: החשבים מאגף החשב הכללי במשרד האוצר נקודה.

מאיר שפיגלר: ואגף התקציבים במשרד האוצר.

מאיר שפיגלר: עוד נקודה.

גילה גמליאל: בנקודה שבה נעצרה הישיבה אני רוצה לומר כמה דברים.

גילה גמליאל: קודם כל אני רוצה לדעת בשיחה נעימה ורגועה ובלי צעקות, נכנסתי לא הבנתי מה קרה פה בישיבה.

גילה גמליאל: כמה דברים: הנשים היקרות שנמצאות כאן היום לא קיבלו את משכורת מרץ ואפריל.

גילה גמליאל: בסדר?

גילה גמליאל: עכשיו, הן בדרך כלל מקבלות את המשכורות שלהן בשישי או בשביעי לחודש.

גילה גמליאל: זאת אומרת שאני עדין לא יודעת אם הן קיבלו את המשכורת של מרץ ואפרים או שיש לכם כוונה לעשות את זה?

גילה גמליאל: נכון לנקודת זמן זו על פי חוק, מלינים להן את השכר.

גילה גמליאל: עכשיו, על מנת שלא תצטרכנה לפנות לבית הדין לעבודה, השאלה היא מה הפתרון המוצע על ידי משרד ראש הממשלה שמשרד הדתות כפוף לו, ואתה כמנכ"לו לגביהם.

גילה גמליאל: האם מתכוונים בשישי-בשביעי לחודש להעביר להן את המשכורות של מרץ אפריל.

גילה גמליאל: מה בתוכניות?

גילה גמליאל: תשתף אותנו.

מאיר שפיגלר: אני אגיד לכן.

מאיר שפיגלר: קודם כל לגבי השותף, לא עבר אליכן, אני מקווה שהיום, לא אליכן, הכוונה היא למועצות הדתיות, כדי שאפשר יהיה להעביר את ...

מנחם בלומנטל: אבל זה רק ארבעים אחוז מהתקציב, ארבעים אחוז.

מאיר שפיגלר: נכון.

מאיר שפיגלר: אני מדבר על הרשויות המקומיות.

גילה גמליאל: אני מאוד מבקשת לא להפריע לו כשהוא עונה לי על שאלה מאוד מאוד מאוד חשובה.

גילה גמליאל: בסדר?

גילה גמליאל: מקבלות או לא מקבלות את הכסף?

מאיר שפיגלר: אני לא יכול לדעת במועצות הדתיות על איזה חודשים ייתנו להן אני יכול לדעת, אני אומר לכם, אני מקווה שהיום, לכל המאוחר מחר, יעבור התקציב למועצות הדתיות של חודש מאי ואני כפי שאמרתי לכם נתתי הנחייה מפורשת ואני אבדוק את זה וכמו שאת אמרת, אם יש מקומות נוספים אני אעשה את זה בהתאם, שהכסף הזה יעבור קודם כל לאלה שהמשכורת שלהם באמת תת משכורת.

מאיר שפיגלר: ובהקשר הזה הבלניות.

מאיר שפיגלר: אני לא אומר לכם.

מאיר שפיגלר: אני עשיתי את זה.

מאיר שפיגלר: אני גם אמשיך לעשות את זה.

מאיר שפיגלר: אני אבדוק את מה שאת טענת ואני אתן לך תשובה.

גילה גמליאל: צריך לברך אותך על נתון אחד, שבישיבה הקודמת לא קיבלו משכורת, נכון, אבל קראתי את הפרוטוקול, ואתה הבטחת שהמשכורות יעברו אבל עברה רק משכורת אחת.

מאיר שפיגלר: העברנו תקציב כפול.

גילה גמליאל: הבעיה היא שמשכורת אחת נעלמה בדרך.

גילה גמליאל: זאת אומרת הן קיבלו משכורת אחת אבל לא את הכל.

גילה גמליאל: אז מה שאנחנו רוצים פה לראות זה שחסרה להן פה משכורת אחת.

מאיר שפיגלר: אני אומר עוד פעם.

מאיר שפיגלר: יש הנחייה מפורשת למרות שאין לי סמכות לעשות את זה.

מאיר שפיגלר: אני עושה את זה אפילו בחוסר סמכות: להעביר קודם כל את כל המשכורת של כל אלה שמקבלים שכר נמוך במועצות הדתיות עד ארבעת אלפים חמשת אלפים ברוטו בחודש, זה דבר אחד.

מאיר שפיגלר: אלה שלא קיבלו את כל השכר שהם קיבלו רק חלקיות, אני לא יודע, אני מניח רק באיזה מועצות דתיות מדובר, אני מניח שמדובר במועצות דתיות שהחובות שלהן נמצאות ...

גילה גמליאל: מה עם המועצות הדתיות?

גילה גמליאל: אין מועצות דתיות הבנתי.

מאיר שפיגלר: אין מועצות, נכון, אבל יש שירותי דת.

מאיר שפיגלר: אמורים להיות שירותי דת.

מאיר שפיגלר: אני עוד אגיע לזה, בנקודה הזו רציתי לנגוע.

מאיר שפיגלר: אבל החובות כמו בירושלים שהחובות כל כך גדולים שגם הכסף שהועבר אליהם גם קיצצו.

מאיר שפיגלר: היקף הכסף שהעבירו להם בקושי הספיק לתת משכורת אחת לעובדים, ולא לתת לבכירים משכורת מלאה.

מאיר שפיגלר: אני אומר לכם את זה באחריות מלאה.

מנחם בלומנטל: זה לא נכון.

מנחם בלומנטל: השתמשו בכסף כולו למשכורת.

מנחם בלומנטל: לא נתנו לספקים.

מנחם בלומנטל: זה לא קשור לחוב שיש.

מאיר שפיגלר: זה מה שאני אומר.

מאיר שפיגלר: אפילו מה שאנחנו העברנו לא מספיק למשכורת מלאה אחת בגלל הקיצוצים.

מנחם בלומנטל: חמש מאות חמישים אלף שקל, כאשר עלות משכורת אחת לחודש הוא הנטו בלי שום דבר, הוא בסביבות שתי מיליון שקל.

מנחם בלומנטל: איך אפשר מחמש מאות חמישים אלף, לשלם שכר של שתי מיליון?

מנחם בלומנטל: והבסיס שעיריית ירושלים מעבירה לפי חוות דעת של חביליו היועץ המשפטי, הוא כפוף למה שמשרד הדתות נותן.

גילה גמליאל: זאת אומרת שאם ראש העיר בירושלים לא יעביר כספים זו באמת שערוריה.

גילה גמליאל: ברור לי שהוא מעביר, מי כמוהו מבין את החשיבות.

מאיר שפיגלר: קודם כל, לשישים-ארבעים, החוק אומר שהוא צריך להעביר את זה, החוק לא יכול לכפות עליו לא להעביר יותר אם הוא מוצא לנכון כאשר עיר להעביר.

מאיר שפיגלר: בואו נשים את הדברים במקומם.

מאיר שפיגלר: אני אגב לא רוצה להתנקם בירושלים כי זה דבר בכל הארץ אבל אני רוצה לומר לך שיידעו אנשים שעד לתקציב השנתי הזה באמת עיריית ירושלים העבירו יותר מהשישים שהיו צריכים להעביר, אז בואו נשים את הדברים.

מאיר שפיגלר: אני דיברתי עם אורי לופוליאנסקי.

מאיר שפיגלר: אני דיברתי איתו אבל לא זאת הנקודה.

מאיר שפיגלר: אני רוצה שתדעו משהו.

גילה גמליאל: כרגע הבנתי שהבעיה נפתרת.

גילה גמליאל: כי הכסף עובר.

מאיר שפיגלר: לא, הם מדברים על חובות מהעבר.

מאיר שפיגלר: זו הנקודה.

גילה גמליאל: איזה חובות, הן מדברות על חודשיים.

מאיר שפיגלר: של משכורות.

שלומית בן-חור: סליחה, אם זה מרוכז, איך יעבירו לנו?...

גילה פינקלשטיין: אבל הנה, את שומעת מסמך אנושי שייתנו את המשכורות הנמוכות.

גילה פינקלשטיין: ..

מנחם בלומנטל: אני חושב שאולי כדאי שלא יעבירו.

מנחם בלומנטל: ..

גילה גמליאל: לא יכול להיות שאנשים הולכים לעבוד ולא משלמים להם כי אין כסף ואז משלמים להם אבטלה.

מאיר שפיגלר: נכון, לא, המדינה טענה באמת.

מאיר שפיגלר: אין תקציב.

גילה גמליאל: ואחר כך אם הם עוד לא משלמים עוד ייתבעו אותם עם ריביות.

עפרה מזרחי: את יודעת באיזה חובות אנחנו, חשמל ומים והכל, והכל חוזר.

עפרה מזרחי: זה לא מעניין אף אחד אם לא משלמים משכורות.

גילה גמליאל: המדיניות של הממשלה הזו, במיוחד של השר, היא לעודד כמה שיותר אנשים לצאת לעבודה.

גילה גמליאל: במיוחד נשים.

גילה גמליאל: ראינו את זה בכל מה שקשור לנשים החד-הוריות וכל העניין של לצמצם יותר קצבאות כדי לעודד יותר תעסוקה.

גילה גמליאל: השאלה הקשה שבאה לידי ביטוי במוניציפלי בכלל כל העובדים ברשויות ובפרט כל התפקידים והמקצועות שעם המשכורות המינימום, ממש שכר מינימום.

גילה גמליאל: עכשיו, כל בן אדם כזה שמעכבים לו משכורת ועוד המדינה בחוצפתה גם דורשת מהם לשלם את החשמל ואת המים ואת הארנונה ובסוף גם לחיתול, ילדים, גן, מה אני כמחוקקת כרגע, מה הכלים שמשרד האוצר נותן לי בעצם, להסתכל ולא לעשות כלום.

גילה גמליאל: זה בעצם דבר שהוא חמור.

גילה גמליאל: מלבד זה שזה עבירה על החוק אם מלינים שכר לעובדים.

גילה גמליאל: אז מה הפתרון?

גילה גמליאל: אז בסדר, מגיעות לכאן, בוכות, מה הפתרון?

גילה גמליאל: הן אומרות, מה הן בסך הכל רוצות?

גילה גמליאל: הן לא רוצות לקבל הבטחת הכנסה, הן לא רוצות לקבל דמי הבטחה.

גילה גמליאל: הן עובדות והן רוצות את המשכורת שלהן.

גילה גמליאל: זה דבר שהוא פשוט מחדל.

גילה גמליאל: אני מבינה את המצוקות.

גילה גמליאל: אני יודעת את ההתנהלות הקטסטרופלית ברשויות המוניציפליות שהיתה ונגררת וגם הופכת להיות דבשת על כל ראשי הרשויות אם הם חדשים או לא חדשים, שבקושי נותנת להם, למרות כל תוכניות ההבראה איזשהו אוויר כדי לנשום, לסגור את החודש, ואפילו בלי להיות איזה באמת עם ראש מורם כדי לנהל עיר בצורה רצינית.

גילה גמליאל: מה עושים?

גילה גמליאל: זו בעצם בעיה שצריכים לתת לה מענה ופתרון.

גילה גמליאל: אני דרשתי בזמנו מהשרים, גם שר הפנים, למצוא, לעשות איזשהי רפורמה מקיפה גורפת לכל הרשויות, למצוא לזה פתרון.

גילה גמליאל: היום זה הבלניות, מחר זה מנקי הרחובות, מחרתיים זה משהו אחר.

גילה גמליאל: מה עושים עם זה?

מיכל צוק: בהקשר הזה קודם כל אף אחד, בשום מקום לא חושב שמישהו לא צריך לקבל משכורות.

גילה גמליאל: אבל באוצר מקבלים את המשכורות וישנים טוב.

מיכל צוק: נכון, אבל גם במקומות אחרים.

גילה גמליאל: לא, זה עצוב.

גילה גמליאל: אני מנסה להראות את חוסר ההגינות וחוסר ההגיון.

מיכל צוק: אני רוצה להעלות כמה עניינים.

מיכל צוק: אף אחד לא בא לשבת ולא פה ולא בשום מקום אחר, לא חושבים שיש משהו שעובד ולא מגיע לו לקבל שכר.

מיכל צוק: מבחינת המועצות הדתיות הנושא הזה מורכב, ואם תתנו לי אני אפרט אותות בקצרה כדי שאנחנו נוכל להבין.

מיכל צוק: המדינה משתתפת בתקציב של המועצות הדתיות בגובה של ארבעים אחוז והמועצות המקומיות אמורות להעביר תקציב של שישים אחוז.

מיכל צוק: כלומר, בעצם המועצות הדתיות ממקורות המימון שלהן מהגופים הציבוריים אמורות לקבל ארבעים אחוז מהמדינה ושישים אחוז מהמועצות המקומיות.

מיכל צוק: ובנוסף יש להן גם הכנסות שהמועצות הדתיות יכולות לגבות.

מיכל צוק: והן גובות.

מיכל צוק: יש כל מיני אגרות שהחוק מאפשר להן לגבות, וכך הן מקבלות עוד כסף ממקורות הכנסה נוספים.

מיכל צוק: העובדים של המועצות הדתיות אמורים לקבל כחלק מעבודתם וההתנהלות שלהם את השכר.

מיכל צוק: אני לא חושבת ולמיטב ידיעתי זה לא קורה, למדינה יש את הכסף שהיא נותנת, ארבעים אחוז שהיא מעבירה אותם באופן שוטף.

מיכל צוק: לא הייתה בעיה עם זה, ולהיפך, נתנו תוספת תקציב לנושא של המועצות הדתיות במהלך השנה הנוכחית.

מיכל צוק: התקציב עלה באופן מסויים, הוספו בוועדת הכספים על ידי ועדת הכספים, הייתה החלטת ממשלה עוד ארבעים מיליון לנושא הזה.

מיכל צוק: כלומר, קשה לדעתי לבוא לאוצר לצורך העניין או למדינה ולומר שהיא לא מעבירה את חלקה.

מיכל צוק: היא מעבירה את חלקה בתוספת ארבעים מיליון.

מיכל צוק: עכשיו מה שקורה עם המועצות הדתיות, מה הן עושות עם הכספים שלהן, אני יודעת שיש בעיה בהעברת הכספים מהמועצות המקומיות, השלטון המקומי, למועצות הדתיות.

מיכל צוק: והבעיה הזאת הולכת אחורה הרבה שנים, זאת אומרת שלא רק בשנה האחרונה או בשנתיים האחרונות.

מיכל צוק: זה דבר אחד.

מיכל צוק: כשאת שואלת מה הפתרון, באמת צריך לשקול.

מיכל צוק: הפתרון זה נושא שהוא סבוך.

מיכל צוק: קודם כל לגבי האחריות של המדינה באים כאן בטענות למדינה לגבי אחריותה לשלם שכר לעובדים.

מיכל צוק: אז המדינה כאן קודם כל כשהיא נותנת את התקציב כמו שאמרתי, ארבעים אחוז, ממילא, על גובה – יותר אי אפשר לבוא בטענות.

מיכל צוק: אבל לגבי האחריות של המדינה על שכר עובדים, יש, הזכירו קודם את התיק שמתנהל בבג"ץ, עתרו שמונה עשרה מועצות לבג"ץ בטענות שונות, והמדינה היום צריכה להגיש את תשובתה לנושא הזה.

גילה גמליאל: מתי זה היום?

גילה גמליאל: היום היום?

מיכל צוק: זה אמור להיות היום בצהרים.

גילה גמליאל: אה, בשעה טובה.

מנחם בלומנטל: אם לא תהיה דחייה, ברוך ה'.

מיכל צוק: למיטב ידיעתי לא, אבל אמורה להיות היום, עוד שעתיים נדע אם זה באמת קרה, אבל עוד שעתיים לדעתי זה אמור להיות שאמורים להגיש היום את התשובה של המדינה לגבי הנושאים השונים, לגבי הקיצוצים שהיו, לגבי האחראיות לעובדים, לגבי בכלל ההתנהלות של הרשויות המקומיות ...

גילה גמליאל: או.

גילה גמליאל: קי.

גילה גמליאל: , אבל מה עושים העובדים?

גילה גמליאל: אם הם יילכו לבית הדין לעבודה, ייקבעו להם שיש הלנת שכר ומישהו ייצטרך לתת את הכסף הזה.

מיכל צוק: היה הליך בבית הדין לעבודה.

גילה גמליאל: והקפיאו את זה עד להחלטת הבג"ץ.

מיכל צוק: ולכן אני אומרת ...

גילה גמליאל: אבל בשביל מה צריך את כל זה?

גילה גמליאל: זאת אומרת, נגיד ככה:

גילה גמליאל: נבוא למשרד האוצר , משרד האוצר יגיד "תשמעו, אני בסדר, אני העברתי את הארבעים אחוז שלי".

גילה גמליאל: נעבור למוניציפלי, יגידו לנו: "תשמעו, קיצצו לנו את הצורה, אין לנו כסף, אנחנו בגירעונות מראש העיר לפני שמונים שנה ותראו אין לי כסף.

גילה גמליאל: הרי, מה זה המוניציפלי הזה, מה זה משרד האוצר ומה זה השלטון המקומי?

גילה גמליאל: זה הרי קורה בכל מדינה.

גילה גמליאל: השאלה היא איך בין כל המוסדות האלה באמת מוצאים את השיתוף פעולה כדי שמצבים כאלה לא יקרו, זאת אומרת מלכתחילה?

מיכל צוק: בנושא הזה, ואני אומרת מאוד בזהירות, יש באמת דיונים בין המשרדים השונים, בין משרד האוצר ובין משרד ראש הממשלה בנושאים האלה, כדי לראות איך אנחנו פותרים את הבעיות של המועצות הדתיות.

גילה גמליאל: מחר היא לא תשלם ארנונה, מה היא תעשה?

גילה גמליאל: יבואו אליה ויבקשו ריבית.

מיכל צוק: אני מבינה את המצוקה, אבל אין לי פתרון.

גילה גמליאל: אני יודעת, אבל מה עושים, באמת?

מיכל צוק: אני אומרת כאן , כמו שמאיר אמר.

מיכל צוק: אנחנו מעבירים את ההקצבות.

מיכל צוק: אם מאיר יכול כמו שהוא אומר לוודא שהכסף יגיע למי שמגיע לו שכר, בפרט השכר הנמוך.

מיכל צוק: זה שישי למועצות חובות וזה שצריך לשלם את החובות וכולל השכר וכולל תשלומים אחרים, אין מחלוקת על זה.

גילה גמליאל: אני חושבת, וזה לא קשור לכאן, שכמו שגררו מקדנציה לקדנציה את הבעיה של החובות האקטוארים בקרנות הפנסיה, יש גם איזשהי הרגשה גם שאף אחד לא רוצה להתעסק עם המוניציפלי כל כך, וגוררים את הגירעונות האלה מקדנציה לקדנציה, ואז זה יתפוצץ גם כן באיזשהו שלב.

מיכל צוק: לגבי מועצות מקומיות אני יכולה להגיד, לגבי המועצות הדתיות שכמובן זה גם קשור למוניציפלי וכו' גם יש היום במשרד האוצר ובמשרד ראש הממשלה, ומאיר מודע לזה, אנחנו מנהלים הרבה דיונים ותהליכים כדי לנסות באמת לפתור את הנושא הזה.

מנחם בלומנטל: בשנת 2001 התקציב שמשרד הדתות העביר למועצה הדתית ירושלים, אני לא יודע על כולם אבל על ירושלים אני יודע, היה כשבע עשרה מיליון שקל, מזה נגזר על שישים אחוז של עירית ירושלים, בתוספת ההכנסות העצמאיות החזקנו את עצמנו.

מנחם בלומנטל: בשנת 2002, אני לא יודע אם שפיגלר חתם על זה או קודמו.

מאיר שפיגלר: שמעוני.

מנחם בלומנטל: שמעוני.

מנחם בלומנטל: פשוט קיצתו את זה לשמונה מיליון, והיום קיצצו את זה לשש וחצי מיליון.

מנחם בלומנטל: מזה נגזר על שישים אחוז של עיריית ירושלים, כאשר בסופו של דבר יוצא שהשישים והארבעים של עיריית ירושלים ומשרד האוצר לא מכסה אפילו את השבע עשרה מיליון שהיו ארבעים אחוז לפני שנתיים.

מנחם בלומנטל: אז איך אפשר לשלם שלושים ושמונה מיליון שקל משכורת כשההכנסות מהרשויות מגיע בקושי לשבע עשרה מיליון?

מנחם בלומנטל: מפה ה"ברוך".

מאיר שפיגלר: אני רוצה לומר כמה דברים לגבי מה שאמרה מיכל.

מאיר שפיגלר: כדי שהעובדות תהיינה על השולחן.

מאיר שפיגלר: נכון, הוסיפו ארבעים מיליון שקל, אבל צריך לראות את כל התמונה ולא רק את חלקה.

מאיר שפיגלר: מה קרה?

מאיר שפיגלר: שנה שעברה התקציב של המועצות הדתיות שגם ככה בקושי הצליחו, לא להחזיק מעמד, לא להיכנס לבור יותר עמוק ממה שהיה בתחילת אותה שנה , היה בסוף אותה שנה, שמונה עשרה מיליון שקל.

מאיר שפיגלר: השנה הורידו את זה לשישים ושלושה מיליון שקל.

מאיר שפיגלר: ממאה ושמונה עשרה בשנה שעברה לששים ושלושה מיליון שקל.

מאיר שפיגלר: קמה קול זעקה, אז הוסיפו ארבעים מיליון שקל.

מאיר שפיגלר: אז זה עומד על מאה ושלוש.

מאיר שפיגלר: אז קודם כל – בואו נשים את הדברים על השולחן.

מאיר שפיגלר: כי מה זה עשו טובה?

מאיר שפיגלר: אפשר ללכת ולהרוס את המועצות הדתיות ולהגיד שאין.

מאיר שפיגלר: זה בסדר.

מאיר שפיגלר: זה גם כן בסדר.

מאיר שפיגלר: אבל צריך לראות את כל התמונה.

מאיר שפיגלר: שנה שעברה הייתי במשרד הדתות, הייתה שנה תקציבית קשה מאוד מבחינת מועצות דתיות, זה המאה ושמונה עשרה.

מאיר שפיגלר: השנה בבסיס התקציב מצאו להם הזדמנות טובה עקב אולי פירוק המשרד, שמו שישים ושלוש.

מאיר שפיגלר: אז אחרי דין ודברים ואלף ואחת מריבות ומאבקי כוח קואליציונים, הוסיפו ארבעים מיליון.

גילה גמליאל: לכן אני חושבת, אני מאמינה באמת ובתמים שבאמת הוא יפעל להעביר את המשכורות.

גילה גמליאל: כאן מדובר על שכר מינימום.

מאיר שפיגלר: שניה, אני רוצה רק לומר עוד מילה אחת.

מאיר שפיגלר: הצעה אופרטיבית.

מאיר שפיגלר: העבירו ארבעים מיליון שקל.

מאיר שפיגלר: זה באמת טובה גדולה מאוד.

מאיר שפיגלר: זאת אומרת, הורידו מהמאה ושמונה עשרה למאה ושלוש.

מאיר שפיגלר: אלה קודם כל הדברים על השולחן.

מאיר שפיגלר: אף אחד לא עשה טובה לאיש.

מאיר שפיגלר: שיחליטו שאין שירותי דת – זה בסדר.

מאיר שפיגלר: עכשיו אני אגיד לכם.

מאיר שפיגלר: אני מדבר אלייך – אני רוצה שכולם יישמעו.

מאיר שפיגלר: הדבר נובע מסיבה אחת מאוד פשוטה: מעולם לא עשו עבודה שבסופה המחוקק קובע מה זה סל שירותי הדת, מה מהות השירות, מה הנגזרות של אותו שירות מבחינת תקנים, ועל בסיס שלושת הדברים האלה ביחד מה התקציב.

מאיר שפיגלר: מה קרה?

מאיר שפיגלר: אף אחד לא יודע באמת מה התקציב.

מאיר שפיגלר: אז ברגע שיש פירצה, אתם יודעים למי היא קוראת – לגנב.

מאיר שפיגלר: עכשיו, אני לא אומר שאתם גנבים חלילה וחס.

מאיר שפיגלר: אני רק אומר את זה בתור משל ונמשל.

מאיר שפיגלר: אז כל פעם מקצצים.

מאיר שפיגלר: היות ואף פעם לא עשו עבודה, לא יכלו גם להתמודד מול אגף התקציבים, וכאן אני מבין את הנקודה – אנחנו לא בסדר.

מאיר שפיגלר: לא יכלו להתמודד מול אגף התקציבים והיו אומרים, רק רגע, נתתם רק מאה ושלוש?

מאיר שפיגלר: זה לא ריאלי בכלל.

מאיר שפיגלר: זה צריך להיות מאה חמישים.

מאיר שפיגלר: זה צריך להיות אולי תשעים?

מאיר שפיגלר: עכשיו, עשינו עבודה שכבר הסתיימה.

מאיר שפיגלר: אבל אליה וקוץ בה.

מאיר שפיגלר: מדוע?

מאיר שפיגלר: כי אני לא יכול לקבל אפילו את העבודה עכשיו.

מאיר שפיגלר: כי הפנייה התקציבית עדיין לא עברה.

מאיר שפיגלר: אז מי שעשה את העבודה רווה נחת ממשרדים ממשלתיים ואולי גם מהעבר ממשרד הדתות ואומר אדוני, קודם כל תעביר כסף.

מאיר שפיגלר: עכשיו – יש התחייבות והכל כדת וכדין נעשה, אבל אני תקוע כבר חודש ימים, שרציתי לגמור את זה כבר מזמן, אני לא יכול לקבל את העבודה ממנו כדי ללכת ולבנות את התקציב הראוי על בסיס האירגון של שירותי הדת במועצות הדתיות מכיוון שצריך לתת לו כסף ואין לי אפשרות לתת לך כסף, כי אין לי, כי הפנייה התקציבית לא העבירה את התקציבים למשרד ראש הממשלה.

מאיר שפיגלר: אומרת לי חשבת משרד ראש הממשלה, אני מסכים איתה, היא צודקת מאה אחוזים: "אדוני, אני צריכה לתת את הכסף לשירותי הדת מהתקנות של שירותי הדת.

מאיר שפיגלר: התקנות עוד לא עברו ואני לא יכולה לתת את זה מתקנות אחרות".

מאיר שפיגלר: אני מסכים איתה.

מאיר שפיגלר: זה כל הסיפור.

מאיר שפיגלר: אני מאוד מקווה שביום רביעי הזה זה יעבור, נוכל להעביר את זה, ואז אני אמרתי בישיבה הקודמת – אנחנו את העניין גמרנו.

מיכל צוק: זה כבר השבוע בוועדת כספים, ברגע שתהיה ועדת כספים.

מאיר שפיגלר: בסדר, אנחנו גמרנו את העבודה.

מאיר שפיגלר: לך אני נותן מענה.

מאיר שפיגלר: ברגע שאנחנו ניתן תקציב או לפחות נבקש תקציב שמבוסס על נתונים עובדתיים, הסיפור יהיה לגמרי שונה גם מול אגף התקציבים.

מאיר שפיגלר: לפחות המחוקק יאמר את דברו, יש חברי כנסת שיאמרו את דברם.

מאיר שפיגלר: יחליטו שלא רוצים לתת שירות מסויים, עלא-כיפאק, תורידו מהתקציב.

מאיר שפיגלר: יחליטו שכן נותנים שירות – שהתקציב יהיה תקציב ריאלי ולא תקציב שהוא פשוט מנותק מהמציאות והוא הופך את העובדים המסורים לקבצנים.

גילה גמליאל: אנחנו צריכים לנעול את הישיבה, המסקנות שלה יהיו כאלה: ראשית – הוועדה תסייע בידי הבלניות להקמת וועד בלניות ארצי, שלטעמי אולי כדאי שתתארגנו בהתאם וזה ייתן לכן ביטוי.

גילה גמליאל: זה עניין אחד.

גילה גמליאל: עניין שני – הוועדה תעקוב לגבי תוצאות הבג"ץ בכל מה שקשור לעניין הלנת השכר וגם על בסיס זה נדע את המשך המדיניות שלנו.

גילה גמליאל: הוועדה תעקוב אחר החלטת הבג"ץ שזה החלטה ישירה והוועדה מברכת את מר שפיגלר על כך שיעשה ויפעל להעביר את המשכורות לבלניות בהקדם ועם כל מה שצריך בעניין הזה אנחנו נסייע בידך.

גילה גמליאל: בסדר?

גילה גמליאל: אני רוצה להודות לכן ואני מקווה שהפתרון יבוא.

מינה פנטון: חברת הכנסת, סליחה, אנחנו רוצות תחום זמן.

מינה פנטון: אם אמרנו שישי-שביעי שכסף צריך להכנס, לוקח יומיים שלושה עד שזה נראה בבנק, נכון?

מאיר שפיגלר: למחרת היום זה נראה בבנק.

מאיר שפיגלר: לא, זה נכנס למועצה הדתית.

מינה פנטון: זה נכנס למועצה הדתית.

מינה פנטון: זאת אומרת שאם עד העשירי, האחד עשרה לחודש , שנים עשר גג, אני רוצה עשירי, אנחנו מקבלות דיווח והדיווח שלנו יומי ...

גילה גמליאל: אתן תהיו עם גילה פינקלשטיין בקשר, היא תדבר איתכן, תעדכן ונראה איך נתקדם.

גילה גמליאל: נקווה שלא נגיע לזה.