הוועדה המיוחדת למאבק בנגע הסמים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 30, 2003-12-16 11:00

איוב קרא: בוקר טוב לכולם.

איוב קרא: החלטנו לקיים דיון היום בוועדה בנושא מאוד רגיש, לדעתי, שילדי הגן ילמדו מה זה סמים על מנת להביא אותם מבחינה פסיכולוגית לכך שבבגרותם תהיה להם סלידה מכך.

איוב קרא: אני לא אוהב את הכותרות ששמו שם: "ילדי הגן ילמדו על קוקאין, מריחואנה והרואין".

קריאה: השרלטנות חוגגת במדינה, כל אחד כותב מה שבא לו.

קריאה: איפה זה?

קריאה: זה מ-Ynet.

איוב קרא: "כך הוחלט במשרד החינוך כחלק מהמאבק בנגע הסמים; בשנת הלימודים תשס"ה יעלה המשרד בשיעור של פי 4 את המשאבים המוקצים לטיפול בנושא".

קריאה: רגע, זה דווקא מעניין אותי.

קריאה: יעלו את המשאבים?

איוב קרא: יעלו ל-10 מיליון מ-2.5 מיליון.

איוב קרא: בואו נתחיל את הדיון, בסך הכל הכנסת סוערת, יש הרבה דיונים על התקציב, אני מנהל את הוועדה כשבצד השני אני צריך להיות בוועדת הכספים ובין היתר גם יש קיצוצים בהקשר להרבה נושאים שקשורים גם לדבר הזה.

איוב קרא: חשוב לי לשמוע מה בדיוק הולכת להיות התוכנית הזו ומה מטרתה.

רות לקט: יושבת איתי גב' דליה לימור, מנהלת האגף הקדם יסודי במשרד, ומאוד חשוב לשמוע גם אותה, וכן חנה שדמי, שהיא מנהלת אגף תוכניות סיוע ומניעה, גם אותה מאוד חשוב לשמוע.

רות לקט: קודם כל, לא מלמדים ילדים בגיל הגן על סמים, זה ברור.

רות לקט: אנחנו בעולם של כפר גלובלי אחד, שילדים חשופים מגיל מאוד צעיר לתקשורת ולמסרים דרך התקשורת ודרך מוצרי צריכה שונים.

רות לקט: אנחנו עשינו ניסוי עם הרשות למלחמה בסמים, בהסכמה ובגיבוי של האגף הקדם יסודי, בגני ילדים באשקלון, לחזק את החינוך הבסיסי של ילדים לבריאות, לדימוי הגוף, לדימוי עצמי ולניהול חיים זהירים מול הסכנות שישנן בסביבה.

רות לקט: זו הייתה הגדרת ההסברה.

רות לקט: הילדים בגן למדו להבחין בין חומרים מועילים ומזיקים בסביבתם הקרובה, בסביבה הקצת יותר רחוקה - חצרות וכו' - למדו מה זו תרופה, מה התפקיד של תרופה, למי מותר לתת תרופה ועל החומרים המועילים והמזיקים שישנם.

רות לקט: גם המילה סם הוזכרה וגם המילה אלכוהול הוזכרה.

רות לקט: כמובן שהדגש לא היה על לימוד הסם.

רות לקט: בעקבות הניסוי הזה, וגם לא בעקבותיו, באגף הקדם יסודי, שחושף את המפקחים שלו להרבה מאוד גישות - ועל זה דליה תרחיב - הוקדש אחד הימים בפורום המפקחים גם לתפיסות המניעה בכלל כדי לראות שהחינוך של ילד מגיל מאוד צעיר לבריאות ולמודעות לגופו ולבריאותו היא בהחלט נדבך אחד בדרך לפיתוח מודעות שלו בגיל ההתבגרות.

רות לקט: יש רצף, כמובן, מהגן ועד שהוא מגיע לגיל ההתבגרות, אז מתחילה תופעת השימוש בסמים ובאלכוהול, ואז בלומדה הפרטית שלו יהיו לו כלים יותר מבוססים להתמודד עם הנושא.

רות לקט: זה הרעיון, זה מה שנעשה, אני מציעה שדליה לימור תוסיף את דבריה.

דליה לימור: מערכת החינוך הקדם יסודית שאמונה על החינוך של ילדי הגן קודם כל נדהמה מהכותרות שהיו בעיתונות.

דליה לימור: לא היה ולא נשמע נושא כזה במערכת החינוך בקדם יסודי.

דליה לימור: אנחנו היינו מופתעים ואני, כמי שעומדת בראש המערכת, הופתעתי להיחשף לכותרת שהופיעה.

דליה לימור: הייתה פה הטעיית ציבור שגרמה נזק גם להורים, גם לגננות וגם למערכת כולה ועל כך אני מאוד מצרה.

דליה לימור: אנחנו, כמו כל מערכת חינוך שערה לנעשה בציבור, קודם כל חושפים את האנשים שלנו לתהליכים שונים שמתרחשים ובאופן מאוד טבעי אנחנו מציגים בפניהם אירועים או נושאים שהחברה מתמודדת איתם.

דליה לימור: בשנתיים האחרונות, מאז שההסברה הגיעה ועוסקת בנושא הסמים והנושא עלה והרבה מהמפקחות שלנו הן אמהות לילדים בגילאים האלו ואנחנו חשופים למקרים שמתרחשים, מצאנו שנחוץ לחשוף בפני המערכת את הנושא ברמה של מבוגרים.

דליה לימור: הייתה מועצת מפקחות שעסקה בתחומי החינוך לבריאות ובטיחות במגוון התחומים, כולל בטיחות בדרכים, כולל בריאות הילדים וחינוך למניעה.

דליה לימור: לכן מצאנו לנכון להביא בפני המפקחות את נושא השימוש בסמים אצל בני נוער.

דליה לימור: לא נגענו בנושאים של הגיל הרך ולא התייחסנו לנושאים של הגיל הרך.

דליה לימור: אנחנו הזכרנו את המשפחות שמהן מגיעים ילדים שהוריהם צורכים סמים, בנושאים האלו יש לנו תמיכה של פסיכולוגים ושל יועצות חינוכיות שנותנים מענה מקומי לאותה אוכלוסייה שצריך לטפל בה בעקבות הפגיעה המשפחתית.

דליה לימור: מעבר לכך, אכן יש תוכנית, שמתקיימת באשקלון במספר מאוד קטן של גנים, 16 גננות בשנה שעברה, שהשתלמו בנושא של חינוך וקידום בריאות, וכמו שהסבירה בצורה מאוד ברורה רות לקט - התוכנית עסקה בעיקר בסוגים שונים של חומרים, כמו מזון, תרופות וחומרי ניקיון, שילדים חייבים להיות מודעים לסכנה ולנזק שעלול להיגרם מהם.

דליה לימור: הנושא עסק במניעה משימוש באותם חומרים אבל לא נגע בכלל בנושא.

דליה לימור: נושא נוסף שהיה כחומרים היה האלכוהול, כנושא שאולי ילדים נפגשים איתו, אבל שוב - זה היה נקודתי לאותם מקומות שבהם קיימת התופעה או לאותה קבוצת ילדים שחווים את החוויה של השימוש באותם חומרים.

דליה לימור: הגננת לא מעבירה בגן תוכנית שעוסקת בסמים, נקודה.

דליה לימור: זה חד וחלק.

דליה לימור: לא הבאתי את התוכנית הקיימת לכאן כי רק אתמול הודיעו לי שאני מגיעה לכאן היום אבל אם תרצה אני יכולה להעביר לך את התוכנית, התוכנית בהחלט עוסקת בנושא של חינוך לבריאות וחינוך לזהירות מפני חומרים מסוכנים ובמידה שמתעוררות בעיות של שימוש בסמים אצל משפחות מסוימות ההנחיות לטפל עם עזרה של פסיכולוג ויועץ באותם מקרים.

דליה לימור: אין תוכנית לימודים בנושא הזה.

איוב קרא: איפה זה עומד בעולם?

איוב קרא: יש דגם לדבר כזה בעולם?

דליה לימור: אני לא מכירה את מה שנעשה בעולם.

דליה לימור: אנחנו מנסים לתת מענים לתופעות שקיימות אצלנו.

איוב קרא: השאלה שלי למה בגן הילדים, למה לא בגיל 9?

דליה לימור: אני שוב מבהירה - אנחנו לא עוסקים בזה.

איוב קרא: כוונתי לתוכנית הזו.

איוב קרא: למה החליטו לעשות אותה בגן הילדים ולא בגיל יותר מבוגר?

דליה לימור: אני חושבת שלא הבהרתי את עצמי כראוי.

דליה לימור: אני אומרת שבגן ילדים אין תוכנית של שימוש בסמים, לא היה ואין.

איוב קרא: ברור לי.

איוב קרא: כוונתי לתוכנית הזו שאתם מדברים עליה.

דליה לימור: אנחנו מדברים על הימנעות משימוש בחומרים מסוכנים, כי ילד נחשף לאקונומיקה, הוא נחשף לחומרים רעילים והדרך שאנחנו נוקטים בה היא דרך של זהירות משנה, שבה אנחנו נתנו הנחיות לגננות לשמור את החומרים במקום גבוה ורחוק מהישג ידם של הילדים.

דליה לימור: אבל, מעבר לזה ילדים צריכים לדעת את הסכנות הטמונות בשימוש בחומרים שהם בהחלט חומרים שצריך להיזהר מפניהם.

דליה לימור: גם מחומרי מזון מסוימים אנחנו נזהרים, גם מחומרי טבע.

דליה לימור: ישנם צמחים רעילים, ישנם עצים רעילים.

דליה לימור: אנחנו בהחלט מחנכים לשמור על הטבע, ליהנות מן הטבע, אבל להיזהר בנגיעה בהם או באכילתם.

דליה לימור: לגבי התוכנית הזו, אני חושבת שגם בבית ההורים צריכים לחנך את ילדיהם להיזהר משימוש בחומרים מסוכנים.

דליה לימור: התוכנית הזו היא בגדר ניסוי ב-16 כיתות גן באשקלון.

איוב קרא: הפיילוט הזה באשקלון נתקל בקשיים שם, נכון?

דליה לימור: הפיילוט הזה צומצם, לא הייתה לו התרחבות, שתי גננות עדיין ממשיכות בתוכנית, אני יודעת שיש שתי כיתות באשקלון שממשיכות.

דליה לימור: התוכנית הזו היא לא תוכנית בסטנדרטים שלנו, ואני לא אשתמש במילים שאמרו לי.

נעמה צוויג: עם מי דיברת?

דליה לימור: המפקחת שדיברתי איתה היום.

נעמה צוויג: באיזה מובן זה לא בסטנדרטים?

דליה לימור: בסטנדרט שלנו.

נעמה צוויג: אם את יכולה להסביר למה את מתכוונת.

דליה לימור: אנחנו מאוד מקפידים בתוכניות שלנו על רמה מאוד מאוד גבוהה.

נעמה צוויג: את מכירה את התוכנית?

נעמה צוויג: ראית אותה?

דליה לימור: אני מכירה אותה, ודאי.

נעמה צוויג: ראית אותה?

נעמה צוויג: קראת אותה?

דליה לימור: אני ראיתי אותה אבל לא ראיתי אותה בפועל.

דליה לימור: ביקשתי לקיים סיור, הסיור נקבע לחודש שעבר ובגלל ועדת דברת שביקרה אצל אותה מפקחת הסיור בוטל.

דליה לימור: לפי דברי המפקחת, התוכנית הזו היא תוכנית שזקוקה להעמקה ולשדרוג.

נעמה צוויג: אני שאלתי את גברת לימור כי רציתי להיות בטוחה שאנחנו מדברות על אותה תוכנית.

נעמה צוויג: שמי נעמה צוויג, ראש תחום חינוך ומניעה ברשות למלחמה בסמים.

נעמה צוויג: התוכנית לגני הילדים נכתבה על ידי הרשות למלחמה בסמים, הוצעה למשרד החינוך והועברה לכל הדרגים שהיה צריכים להעביר להם לארבע שנים, כולל האגף.

נעמה צוויג: התוכנית הזו לא עוסקת בסמים באופן ישיר.

נעמה צוויג: חבל שלא הבאתי את התוכנית, הייתי מראה.

נעמה צוויג: מדובר בערכה שכוללת עשרה סיפורים על סבא וסבתא שיש להם שני נכדים, הם מגדלים בעלי חיים במשק שלהם ומטפחים אותם ולנכדים יש כל מיני בעיות ודילמות בהקשר לגידול בעלי החיים.

נעמה צוויג: הכוכבים של התוכנית זו דוגרת שיש לה אפרוחים ולכל אפרוח יש אופי.

נעמה צוויג: יש אפרוח אחד יותר נועז, אחד יותר דעתן ויש אפרוחה אחת שמגלה אחריות ומלשינה כשהאמא אומרת להם לא לאכול משהו בחצר השניה.

נעמה צוויג: סביב הערכה הזו יש גם פאזל, דפי עבודה ועזרים מעזרים שונים.

נעמה צוויג: המגמה היא להעלות את הדימוי העצמי של הילדים ולתת להם כלים לפתח כישורי חיים, כי אנחנו מאמינים שפיתוח כישורי חיים והעלאת הדימוי העצמי זה גורם הגנה ראשון במעלה.

נעמה צוויג: עכשיו, למה בגן?

נעמה צוויג: ראשית, אנחנו לא חושבים שזה מתחיל ונגמר בגן, אנחנו חושבים שזה מתחיל בגן, נמשך בכיתה א', עובר לכיתה ב', ואגב - ועדת ההיגוי העירונית באשקלון התנתה את התוכנית בהמשך, וכך גם משרד החינוך שהתנה את התוכנית בהמשך העבודה אחר כך בכיתה א', בכיתה ב' וכן הלאה.

נעמה צוויג: מאיפה בא הרעיון?

נעמה צוויג: הרעיון בא מזה שהגננת היא אחר משמעותי, אולי החזק ביותר שיש לילד במהלך שנות החינוך שלו, ודברים שמלמדת הגננת 'גרסא דינקותא גרסא' - מה שלמדת כשהיית ילד למדת.

נעמה צוויג: הגננת יכולה גם לתת לילדים כלים כמו תהליך קבלת החלטות, עמידה בלחץ קבוצתי וכו'.

קריאה: מה לזה ולרשות למלחמה בסמים?

קריאה: אני לא מבין.

קריאה: את מדברת על דברים נורא חשובים אבל מה הקשר לסמים?

נעמה צוויג: הקשר לסמים הוא בתוכניות המניעה בנושא סמים שמתחילות בכיתה ה', בכיתה ו', בכיתה א', בכיתה י"א, שבדיוק בנויות באותה דרך.

נעמה צוויג: הן קשורות לעבודה על עמדות וערכים, על מתן ידע, על פיתוח כלים ועל שיתוף הורים.

קריאה: שתיכן מדברות על אותה תוכנית, אחת אומרת אין תוכנית בנושא סמים אחת אומרת יש תוכנית.

נעמה צוויג: לכן שאלתי אם אנחנו מדברות על אותה תוכנית.

נעמה צוויג: אני כתבתי את התוכנית, לכן אני יודעת מה קורה בה.

קריאה: אני לא רוצה לפגוע, חלילה, אני יושב פה מהצד ולא מבין, אני שומע שתי גרסאות.

נעמה צוויג: אני יזמתי וכתבתי את התוכנית.

נעמה צוויג: הרשות למלחמה בסמים מנסה לחשוב על כל מיני אפשרויות ברמת מניעה להקדים את הנגע על מנת למנוע אותו.

נעמה צוויג: אני רוצה להוריד את הגיל ואז אני בודקת האם ילדים בגיל גן חובה, גילאי 5-6, יש להם גם את הכישורים הקוגנטיביים וגם את הכישורים האמוציונליים בצורה בה אנחנו מביאים להם את זה ולא מדברים איתם על סמים.

נעמה צוויג: ואני אפתיע אותך - בגני ילדים, ולא ילדים שההורים שלהם משתמשים בסמים, ילדים יודעים הרבה יותר ממה שאנחנו חושבים.

נעמה צוויג: הם חשופים לזה בטלוויזיה, ברדיו ואפילו בשכונה.

נעמה צוויג: הם יודעים דברים.

נעמה צוויג: דוד שלהם ואח שלהם וכל מיני דברים והם יודעים.

איוב קרא: למה גן ילדים, לא הבנתי.

איוב קרא: היום הגיל הכי נמוך של מעשנים הוא 11.

נעמה צוויג: אנחנו לא רוצים שהם יעשנו.

איוב קרא: אבל למה החלטתם שגן הילדים זה גיל להתריע ולהרתיע?

נעמה צוויג: כי אנחנו חושבים שזה גיל שבו הספיגה, יכולת ההכלה, חוסר הציניות וההתייחסות הרצינית למה שמלמדים אותם הם כאלה שהילדים ייקחו את המסרים האלה איתם.

נעמה צוויג: הם מתחילים לגבש ערכים ועמדות בכל מיני נושאים וגם בנושא של אחריות.

איוב קרא: למה לא בגיל עשר, כשזה בפתח?

קריאה: שם זה ישנו ממילא.

נעמה צוויג: זה לא בא במקום תוכנית שיש בכיתות א', ב', ג', ד' ו-ה'.

נעמה צוויג: זה בא להקדים וזה נותן בכלים של ילדי הגן, בצורה שחשבו עליה הרבה מאוד, מה להגיד ואיך להגיד, זה בא בצורת סיפורים, בצורת שירים, בצורת ריקודים, בצורת הצגות, בצורה של דיאלוג עם הילדים עם דמויות מאוד ידידותיות, בעלי חיים שמתיידדים איתם.

נעמה צוויג: שאלת מה קורה בחו"ל.

נעמה צוויג: אני הייתי עכשיו בסיור בארצות הברית וראיתי תוכניות דומות.

נעמה צוויג: שם באמת לא מתחילים בגן כי אין כל כך מסגרת של גן, מתחילים בכיתה א', אבל יש להם תוכניות של starting early starting smart והם חושבים שטוב להתחיל מוקדם ככל האפשר.

נעמה צוויג: יש לנו חוות דעת של ד"ר שב קלן, שהוא מומחה, אולי ה-מומחה, שכתב את הגישה של חיזוק של גורמי הגנה וגורמי סיכון, הראינו לו את התוכנית, הוא מאוד התפעל ואמר: "להתחיל מוקדם ככל האפשר".

נעמה צוויג: יש לנו חוות דעת של ווטוין, ה-איש שכתב את כישורי החיים, היינו במכון שלו והצגנו את התוכניות האלה, "מוקדם ככל האפשר" וגם הם עובדים על תוכניות.

נעמה צוויג: היינו ב-NAIDA, שזה כמו הרשות למלחמה בסמים האמריקאית.

קריאה: כשהם אומרים מוקדם למה הם מתכוונים?

נעמה צוויג: מוקדם ככה אפשר.

נעמה צוויג: אני ראיתי שם תוכניות שהתחילו ושיעורים בפועל בכיתות א', ב' ו-ג'.

קריאה: זאת אומרת ב-א'.

נעמה צוויג: ב-א', אבל אין להם גן! יש כיתות גן שזו מסגרת אחרת.

נעמה צוויג: כשהם מתחילים את מערכת החינוך הם מתחילים, כך ראיתי בלונג-איילנד.

קריאה: אני הייתי שם ויש מערכות בגנים.

נעמה צוויג: הם מפתחים עכשיו.

קריאה: לא, כבר יש.

נעמה צוויג: אגב, התוכנית הזו לא עומדת בפני עצמה, היא מערבת את ההורים לאורך כל הדרך.

נעמה צוויג: זאת אומרת, גם ברמה של מפגשים של הגננת עם ההורים וגם בדיאלוג שההורים מתבקשים לנהל עם הילדים שלהם.

נעמה צוויג: זו תוכנית שבהחלט נותנת איזשהו חוסן לילדים מגיל מאוד נמוך.

נעמה צוויג: כך מקווים, אנחנו לא יודעים.

נעמה צוויג: זה גם לגיטימי להגיד את המילה "סמים".

קריאה: שאלו את ההורים?

נעמה צוויג: כל גננת שעושה את העבודה בגן שלה מערבת את ההורים לפני שהיא מכניסה את התוכנית, אם זו השאלה שלך.

איוב קרא: לא, השאלה שלנו היא האם ארגון ההורים בכלל מעורב בתוכנית הזאת.

ד"ר יצחק קדמן: אבל אתה שומע פה שמשרד החינוך אומר שאין תוכנית!

ד"ר יצחק קדמן: אני לא מבין!

נעמה צוויג: אני לא שמעתי.

נעמה צוויג: משרד החינוך מעביר פיילוט של תוכנית בכמה גני ילדים.

קריאה: אבל היא לא עוסקת בסמים בכלל.

נעמה צוויג: אני הצגתי לכם את התוכנית כפי שהיא.

נעמה צוויג: התוכנית הזו היא תוכנית הכנה לילדים לחיזוק הדימוי העצמי, העלאת הדימוי העצמי והקניית כישורי חיים.

ד"ר יצחק קדמן: העלאת הדימוי העצמי זה דבר מבורך, מה זה קשור לסמים אני לא מבין.

נעמה צוויג: אתה לא יודע ואני אומר לך שהוכח שילד שיש לו דימוי עצמי חיובי בחברה משתמש פחות בסמים.

ד"ר יצחק קדמן: הוכח גם שילד שעוסק בספורט ישתמש פחות בסמים.

ד"ר יצחק קדמן: אז תעשו את זה בספורט, אני יודע מה?

נעמה צוויג: לא.

נעמה צוויג: ילד שעוסק בספורט ויחד עם הספורט מקבל תוכנית מניעה בנושא סמים ישמש פחות בסמים.

נעמה צוויג: ילד שרק עוסק בספורט גם יכול לחשש, למה לא?

נעמה צוויג: אנחנו לא מדברים על סמים אחרים, אבל יכול בהחלט לעשן מריחואנה ולבוא בסוף השבוע לקבוצת הכדורגל שלו.

נעמה צוויג: לכן יש לנו תוכנית שנקראת "כן לספורט, לא לסמים", לעשות איזשהו חיבור, להביא את הילדים לקבוצות ספורט ולתת להם תוכניות למניעה בנושא סמים.

נעמה צוויג: למה אתה כל כך מתרגש?

דליה לימור: התוכנית שנכנסת לגני ילדים בפירוש לא עוסקת בסמים, היא עוסקת בחינוך לכישורי חיים.

דליה לימור: בהחלט לא בסמים.

ד"ר יצחק קדמן: אז במה?

דליה לימור: לא בסמים.

איוב קרא: חומרים מסוכנים?

דליה לימור: בחומרים מסוכנים.

איוב קרא: למשל איזה חומרים מסוכנים?

דליה לימור: חומרי ניקיון, רעלים שונים, תרופות, צעצועים מחומרים כאלו ואחרים, עצים.

קריאה: וגם אלכוהול.

דליה לימור: ואלכוהול.

איוב קרא: אלכוהול זה סוג של סם.

דליה לימור: כן.

דליה לימור: זה ניסוי קטן שהתחיל במקום מסוים, שמתוך 16 הכיתות שניסו שתיים נשארו עם הניסוי, האחרים לא ממשיכים אותו.

דליה לימור: אין התרחבות.

קריאה: יש איזה אי תיאום ביניכן.

קריאה: יש עובדות מהשטח.

דליה לימור: אני מדברת על אינפורמציה שאני קיבלתי.

קריאה: זה חשוב, גופים רשמיים מוסרים פה אינפורמציה!

דליה לימור: אני רוצה להבהיר דברים מאוד ברורים.

דליה לימור: במערכת החינוך, לחינוך הקדם יסודי לא נכנסות תוכניות לא מבוקרות, לא נכנסות תוכניות בלי הפיקוח שלנו ולא מרחיבים תוכניות בלי החלטה של האגף.

דליה לימור: זו הנחת יסוד.

דליה לימור: אנחנו מערכת פתוחה, שמוכנה לשמוע ולהאזין, ערה מאוד לבעיות החברתיות הקיימות ומוכנה גם לעשות פיילוט במקומות שאנחנו משתכנעים שיש צורך.

דליה לימור: כשהרשות למניעת סמים הגיעה אלינו בשעתו אנחנו קיבלנו את התוכנית הזאת ואמרנו שנעשה אותה, היא עוסקת בנושאים שמשיקים למטרות שלנו, של חיזוק הדימוי העצמי, של חינוך לבריאות ושל חינוך למניעה של אסונות, והכנסנו את התוכנית לתוך המסגרת, אבל אנחנו בהחלט לא מתייחסים אליה כחינוך למניעת סמים.

דליה לימור: כדי להרחיב תוכנית כזאת, כמובן שאם היה דבר כזה היא לא הייתה נכנסת, ועובדה שהיא גם לא קיימת בשום אזור אחר בארץ פרט למחוז הדרום בו זה התחיל, אנחנו נצטרך לשבת, לדון, לבדוק את עצמנו, לבדוק את הפיילוט.

דליה לימור: אם וכאשר יהיה צורך או יהיו הנחיות מלמעלה נפעל בהתאם, אבל השיקולים של האגף הם שיקולים מקצועיים שעונים לצרכים של הילדים באותם גילאים.

דליה לימור: אי אפשר להיכנס למערכת החינוך הקדם יסודי בלי מדיניות של מי שעומד בראשה.

דליה לימור: את יודעת את זה?

נעמה צוויג: בוודאי.

נעמה צוויג: ובכל זאת?

דליה לימור: פה הייתה בקשה לניסוי וזה היה בתיאום.

דליה לימור: בוודאי שזה בתיאום ובבקרה ובכבוד הכי גדול שיכול להיות.

דליה לימור: זה גם ענה על מטרות האגף ועל הנחות היסוד שהאגף עומד מאחוריהן, זה לא סתר, לא הייתה פה בשום פנים ואופן פריצה לכיוון של חינוך בנושא.

קריאה: זה לא יכול להימשך בלי החלטה.

חנה שדמי: אני רוצה להתייחס בשני מישורים - קודם כל, משנות ה-90' ישנה תוכנית שנקראת "תוכנית כישורי חיים" שתפיסת העולם שלה אומרת שהיא בסיס לכל המניעה.

חנה שדמי: נשאלת השאלה מה זה לקדם ילדים בריאים ואיך לפתח כישורים של חוסן על מנת שילדים במצבי חיים שונים ידעו להתמודד טוב יותר.

חנה שדמי: אני לא מתייחסת עכשיו לתוכנית המסוימת הזאת, תפתחו את הספר של כישורי חיים לכיתה א' ותראו שהתוכנית של כיתה א' מדברת על בריאות - איך משתמשים בתרופה, איך לא משתמשים בתרופה, איפה לשים דברים מסוכנים, איך לא, איך להימנע, מה מכניסים לגוף וכו'.

נעמה צוויג: כמה פעמים בשבוע הם מקבלים את זה?

חנה שדמי: יש תוכנית, בשלב הראשון שהתוכנית התחילה היא התחילה עם שעות בתוך המערכת לתוך השעה הזאת של התוכנית.

חנה שדמי: נכון להיום אין לנו בקרה באיזה כיתות מכניסים את התוכנית הזאת אבל כשעשינו סקר על עישון, למשל, הופתענו לראות כמה אנשים השתמשו בספר של כיתות ה'-ו' ששם עוסקים בעישון.

חנה שדמי: מספר מאוד גבוה, כ-500 בתי ספר.

חנה שדמי: התוכנית קיימת, היא מופעלת על ידי היועצות, אבל התוכנית איננה עשרה שיעורים, יכולים להיות הרבה מאוד שיעורים, בית הספר בוחר.

חנה שדמי: אין לי שליטה אם בית הספר בחר את התוכנית הזאת.

חנה שדמי: יש שם רגשות והנושא של הדימוי העצמי.

חנה שדמי: את מכירה את הספר, ראית את התוכנית.

נעמה צוויג: כן.

חנה שדמי: יש לנו אפשרויות שונות על קבלת החלטות וכו'.

חנה שדמי: אנחנו חושבים שהתוכנית הזו של קידום בריאות צריכה להתחיל מהגן.

קריאה: אז למה צריך תוכנית חדשה?

נעמה צוויג: כי זה לא נמצא.

חנה שדמי: זה לא שזה לא נמצא.

נעמה צוויג: בגן זה לא נמצא.

חנה שדמי: בגן מכניסים נושאים.

חנה שדמי: אתה עלית פה על נקודה שהיום הרבה מאוד גופים חיצוניים מפתחים תוכניות וזה שטח די פרוץ.

חנה שדמי: אחת התוכניות שחסמתי, למשל, זה שנפגעות אונס ייכנסו לגן וידברו על זה.

חנה שדמי: הייתה תוכנית כזאת, אנשים עושים מה שהם רוצים.

קריאה: זה תלוי מה.

קריאה: מכורים מדברים בגן?

חנה שדמי: לא מכורים.

איוב קרא: תנו לה לדבר!

חנה שדמי: תוכנית כישורי חיים צריכה להיות במסגרת תוכנית כישורי חיים וכל תוכנית שרוצה להיכנס צריכה להיכנס לתוך המסגרת של כישורי חיים.

חנה שדמי: אבל עולה פה בכל זאת שאלה - מתי מתחילים?

חנה שדמי: זאת שאלה פתוחה, משום שאם אנחנו מדברים על ילדים בני 8-9 היום אז בואו נשאל מתי מתחילים, זה דיון נפרד ואין לי תשובה מוחלטת.

נעמה צוויג: זה מאוחר, הם מעשנים כבר בגיל 8-9.

ד"ר יצחק קדמן: לא להיסחף!

נעמה צוויג: אל תגיד לי לא להיסחף, הם מעשנים סיגריות!

ד"ר יצחק קדמן: אז תתחילו בחדר יולדות.

נעמה צוויג: נכון, אנחנו עובדים עם ההורים.

נעמה צוויג: רק הערה אחת מאוד חשובה.

נעמה צוויג: חלק מהמחקרים מראים שכשמכניסים תוכנית מניעה - ואני חסידה גדולה של תוכניות מניעה וזה לא יישמע בשום אופן מפי - יש גם אחוז מסוים שזה מעורר אצלם סקרנות ועושה אצלם את התהליך ההפוך ואנחנו לוקחים את זה בחשבון.

נעמה צוויג: זה לא נכון קטגורית לגבי ילדי גן.

נעמה צוויג: לילדי גן אתה יכול לומר סמים, אתה יכול לומר אלכוהול ואתה יכול לומר להם תאונה, זה לא יגרום להם לרוץ לחפש סמים.

נעמה צוויג: אבל, פה, בתוכנה שלהם, הם יידעו שיש סכנה מחומר כזה.

נעמה צוויג: הם גם לא ציניים, הם מקבלים דברים כהווייתם, הם קשובים והגננת היא האחר המשמעותי, כפי שאמרתי.

איוב קרא: השרה דיברה על גנים, על הגיל הרך.

נעמה צוויג: נכון.

איוב קרא: צודק ד"ר קדמן, מחר תגידו שבחדר לידה צריך להתחיל.

נעמה צוויג: זה חשוב מאוד ללמד הורים, אנחנו עכשיו מכוונים את כל הקמפיין שלנו להורים, שיחנכו את הילדים.

איוב קרא: למה בגני ילדים?

נעמה צוויג: ממה אנחנו חוששים?

דליה לימור: אבל אני הסברתי שהדברים הם לא כך.

ד"ר יצחק קדמן: למה?

ד"ר יצחק קדמן: יש פה גברת שעומדת בתוקף על כך שהדברים כן כך.

נעמה צוויג: נכון, הדברים כך.

נעמה צוויג: אתה ראית את התוכנית, מר קדמן?

נעמה צוויג: למה אתה מתפרץ לדלת פתוחה?

נעמה צוויג: בוא, אני אראה לך את התוכנית.

ד"ר יצחק קדמן: אני יושב פה בלתי משוחד, אני שומע פה נציגים של שתי רשויות שאומרים דברים שונים לחלוטין.

נעמה צוויג: לא נכון, לא אומרים דברים שונים.

ד"ר יצחק קדמן: שונים לחלוטין!

ד"ר יצחק קדמן: אפילו מספר הגנים שבהם זה נלמד לא הסכמתן.

שלומית גרוסמן: שמי שלומית, מנציבות הדורות הבאים בכנסת, אני גם יועצת במקצועי ואחד הדברים שאני יודעת משפ"י הוא שבתוכנית ליבת החינוך של מדינת ישראל היום, וגם נציבות הדורות הבאים התריעה על כך במסגרת ועדת חינוך, בעצם התחום של כישורי חיים הוא בתחום של אשכול לא מחייב.

שלומית גרוסמן: כלומר, מנהל בית ספר יכול להחליט שהוא נותן כישורי חיים ויכול להחליט שהוא לא נותן כישורי חיים, יש לו אפשרות להחליט.

קריאה: לא, עד כיתה ו' הוא צריך לתת ארבע שעות.

שלומית גרוסמן: גם כשהוא נותן את ארבע השעות האלה, בפועל קורים שם כל מיני דברים.

שלומית גרוסמן: מה שאני רוצה לומר זה שיש תחושה כאילו יש פה שני דברים אבל יש פה דברים שדווקא כן עובדים, לכן גם היה חשוב לי שתגידי שזה כן בתיאום, העניין הוא שזה לא נעשה בפועל כפי שזה צריך להיעשות.

שלומית גרוסמן: החומרים קיימים.

קריאה: נכון.

שלומית גרוסמן: לכן, בגלל שזה לא נעשה, בחלל הזה, ברווח הזה, נכנסים כל מיני דברים, יוזמות שהן מבורכות אבל הן לא רלוונטיות מאחר שישנו גוף מקצועי בתוך משרד החינוך שהכין את התוכנית.

שלומית גרוסמן: העניין הוא מיהם האנשים שמעבירים אותו וכמה תמיכה הם יכולים לקבל כדי לעשות את זה.

גיא כהן: שמי גיא, אני נציג ההורים, מארגון ההורים הארצי.

גיא כהן: לפי דעתי קודם כל צריך לשאול את ההורים.

גיא כהן: משתפים אותם במשרד החינוך בכל תוכנית ובכל עניין, אנחנו יודעים מה קורה ויש הרבה מאוד התנגדות של הורים שזה ייכנס בגיל כזה צעיר.

גיא כהן: הורים רואים את זה בצורה אחרת.

נעמה צוויג: מתנגדים למה?

נעמה צוויג: הם מכירים את התוכנית?

גיא כהן: הם לא מכירים כלום.

נעמה צוויג: אז בוא נציג לך את התוכנית.

נעמה צוויג: בואו נתנגד כשנדע על מה.

גיא כהן: מכניסים את זה בתור שמועה.

נעמה צוויג: אז אתה אומר בוא נתמודד עם שמועות אבל אתה לא מכיר את התוכנית.

גיא כהן: אנחנו רוצים לדעת מה קורה.

קריאה: מדוע לא הצגת בפניהם את התוכנית?

נעמה צוויג: אני לא הצגתי כלום, אני לא עושה אותה, משרד החינוך עושה אותה.

איוב קרא: סליחה, אתם יכולים לתת לאיש לדבר?

איוב קרא: אני מבקש לא להפריע לו.

גיא כהן: ברגע שזה נכנס לגן של הילד שלי אני רוצה לדעת מה נכנס ואיך נכנס, זאת אומרת להיות מעורב, וברגע שאנחנו נהיה מעורבים אנחנו נדע.

גיא כהן: אנחנו לא אנשי חינוך, אני לא איש חינוך שיכול להגיד אם זה טוב או לא טוב, אבל ברגע שרואים, ברגע שאתה רואה את הילד שלך ואתה אומר: "תשמע, הוא יגדל לסמים?

גיא כהן: הוא יגדל לזה?" אולי אני לא רוצה, אולי זה מרתיע אותי.

גיא כהן: תתחשבו בזה!

ד"ר יצחק קדמן: אני מצטער על קריאות הביניים שלי, אני אומר לכם שוב - הרשות למלחמה בסמים היא גוף שעושה עבודה מבורכת.

ד"ר יצחק קדמן: שלא יובן לא נכון, צריך לעסוק במניעה במקום אחר כך לעסוק בטיפול ושיקום, שזה כבר בלתי אפשרי וזה יותר יקר, אני חסיד גדול של מניעה.

ד"ר יצחק קדמן: אבל יחד עם זה, צריך שני דברים לזכור: אל"ף, שלפעמים מרוב כוונות טובות אפשר לעשות over doing.

ד"ר יצחק קדמן: צריך מאוד להיזהר.

ד"ר יצחק קדמן: לי יש גם ילדים בגיל הגן ואני רואה מה היום ילדים שלנו בגיל כל כך צעיר צריכים לשאת על הכתפיים הצרות שלהם - מניעת תאונות דרכים, מניעת אלכוהול, מניעת סמים.

ד"ר יצחק קדמן: מתי הם יוכלו להיות קצת ילדים?

נעמה צוויג: זה כדי שהם יוכלו להיות ילדים.

ד"ר יצחק קדמן: תני לי שניה.

ד"ר יצחק קדמן: עם כל הכבוד, אני רוצה שהם יהיו ילדים בלי הרשות למלחמה בסמים ובלי הנפגעות אונס, תנו להם קצת להיות ילדים, עוד יהיה לנו מספיק זמן.

ד"ר יצחק קדמן: בין לא לעשות כלום לבין להתחיל לשגע את הילדים בגיל כל כך צעיר יש מרחק רב, ופה גם יש תוכנית נגד רעידות אדמה, הילדים לגמרי משוגעים, הם יודעים שברעידת אדמה צריך לעמוד מתחת למשקוף ויודעים על נפגעות אונס.

ד"ר יצחק קדמן: די, תנו להם להיות ילדים.

ד"ר יצחק קדמן: עשיית היתר לפעמים יכולה להזיק.

נעמה צוויג: אבל זה לא יעלה על דעתנו, זה מוסכם, חבל על הזמן.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע מה יעלה על דעתכם.

נעמה צוויג: תראה את התוכנית, בוא תראה על מה מדובר!

ד"ר יצחק קדמן: אני שומע פה שאפילו משרד החינוך לא לגמרי מסכים איתך.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא יודע אפילו בכמה גנים באשקלון בסוף זה מופעל או לא, כי את אומרת מספר אחד ופה אני שומע משהו אחר.

נעמה צוויג: מה זה משנה?

ד"ר יצחק קדמן: מה זה משנה?

ד"ר יצחק קדמן: ! את אומרת ללמוד את העובדות קודם אז אולי נלמד את העובדות.

נעמה צוויג: יש עשרה סיפורים של משרד החינוך.

ד"ר יצחק קדמן: אז משרד החינוך לא מתלהב מהתוכנית.

נעמה צוויג: זה לא נכון.

ד"ר יצחק קדמן: לא נכון?

ד"ר יצחק קדמן: ! יש לי שמיעה, משרד התוכנית לא מתלהב מהתוכנית שלכם, ומחר מה הפלא שיש כותרות?

ד"ר יצחק קדמן: את העיתון אפשר להאשים שהוא לא מדייק אבל אני קורא פה שבתוך הוועדה הנכבדה הזאת נשמעה הקריאה להרחיב את תוכנית המניעה לסמים גם לגני ילדים, אז זה לא עיתון, זה פרוטוקול של הישיבה של הוועדה הנכבדה הזאת.

ד"ר יצחק קדמן: אז תחליטו.

ד"ר יצחק קדמן: אם אתם רוצים באופן כללי לחזק את הדימוי העצמי של הילד - יופי, אני רוצה שזה יהיה בלי קשר לסמים.

ד"ר יצחק קדמן: יחזקו את הדימוי העצמי של הילד, זה נהדר, אבל מה זה קשור לסמים, ריבונו של עולם?

ד"ר יצחק קדמן: !

נעמה צוויג: אנחנו רוצים שלא ייקחו סמים.

ד"ר יצחק קדמן: עזבו את הילדים בגני הילדים, ריבונו של עולם!

נעמה צוויג: לא, אנחנו רוצים לחזק אותם!

ד"ר יצחק קדמן: הם יחזקו אותם.

נעמה צוויג: מי זה הם?

ד"ר יצחק קדמן: אין משרד החינוך?

ד"ר יצחק קדמן: אין האגף לחינוך קדם יסודי?

נעמה צוויג: זה מה שאמרנו.

נעמה צוויג: מה, אנחנו נכנסים לגן?

נעמה צוויג: משרד החינוך נכנס לגן.

נעמה צוויג: אנחנו אומרים שלנו יש כלי.

ד"ר יצחק קדמן: אבל למשרד החינוך יש את הכלים שלו, אני לא מבין את זה.

נעמה צוויג: באופרה ש-40% מהסטודנטים משתמשים בסמים אנחנו נמצאים, בואו נחשוב על משהו אחר, נהיה יצירתיים, נתחיל ממקום אחר, נלך להורים ולילדים הצעירים.

נעמה צוויג: לא נלמד אותם על סמים, נחזק אותם לפי הכוח שלהם, הכלים שלהם, מה שמתאים להם, נספר להם סיפור, נשיר להם שיר, נזמר זמירות באוזניהם.

ד"ר יצחק קדמן: זה נפלא.

נעמה צוויג: אז זה מה שאני באה להגיד!

ד"ר יצחק קדמן: אבל מה הקשר לסמים?

ד"ר יצחק קדמן: מה, הגננת של הילדה שלי לא מחזקת את הדימוי שלה?

ד"ר יצחק קדמן: היא לא שרה לה שירים?

נעמה צוויג: לא באופן כזה.

ד"ר יצחק קדמן: היא צריכה אותך לשיר לה שירים?

קריאה: כשאתה יודע לדייק עם עצמך בבחינה ובחשיבה שלך אז מן הסתם אתה לא תצרוך דברים שינסו למלא חלל שהוא בעצם חולה.

ד"ר יצחק קדמן: זה נהדר, אני גם רוצה שהילד ילמד.

נעמה צוויג: יש לנו כלי, אנחנו למדנו משהו במשך שנים, נסענו, ראינו את זה בעולם.

נעמה צוויג: יש לנו כלי, אנחנו רוצים לנסות אותו.

נעמה צוויג: הצענו למשרד החינוך, אמרו לנו: "בואו ננסה", הניסוי עלה יפה.

ד"ר יצחק קדמן: אני רוצה להבין - בתוכנית שלכם מדברים על סמים או לא?

נעמה צוויג: לא מדברים באופן ישיר.

נעמה צוויג: כשילד מזכיר את המילה לא מתמוטטים.

נעמה צוויג: הגננת לא מזכירה את זה.

ד"ר יצחק קדמן: מדברים על אלכוהול או לא מדברים?

נעמה צוויג: כן, מדברים על אלכוהול כי אלכוהול זה לא טוב והם צריכים לדעת שזה לא טוב.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא רוצה שתדברי על אלכוהול.

קריאה: אז אל תגידי "לא טוב", תעבדי בשיטת האלימינציה, דברי על מה טוב.

נעמה צוויג: ואיך הילד יעשה את הקישור?

נעמה צוויג: אני אגיד לו: "אל תיקח דברים שלא טובים לגוף שלך" ואז הוא יגיד לי: "מה לא טוב לגוף שלי?"

ד"ר יצחק קדמן: קוקאין, הרואין, חשיש, מריחואנה.

נעמה צוויג: למה?

נעמה צוויג: אני אמרתי הרואין?! אוי, באמת!

ד"ר יצחק קדמן: את שואלת.

נעמה צוויג: אז בוא לגן ותראה את התוכנית.

ד"ר יצחק קדמן: את סותרת את עצמך באותו משפט.

נעמה צוויג: אני לא סותרת.

נעמה צוויג: מותר להגיד ששוקולד מקלקל את השיניים וצריכים לצחצח שיניים אחרי שוקולד?

ד"ר יצחק קדמן: צריך להגיד שצריך לצחצח שיניים, אל תגידו לילד לא לאכול שוקולד.

נעמה צוויג: למה לא?

ד"ר יצחק קדמן: כי אתם תכניסו אותו לקונפליקט עם ההורה בבית.

ד"ר יצחק קדמן: מה אתם אומרים לו לא לאכול שוקולד?

נעמה צוויג: אומרים לאכול בצורה מבוקרת ולצחצח שיניים, מה לא בסדר?

ד"ר יצחק קדמן: אתם מתערבים בתזונה של הילדים שלי?

נעמה צוויג: אנחנו מתערבים בתזונה של הילדים.

ד"ר יצחק קדמן: זה לא תפקידך!

נעמה צוויג: אני מדברת כאם, לא כרשות למלחמה בסמים.

נעמה צוויג: למה לא? תאכל ירקות, תאכל גבינה.

ד"ר יצחק קדמן: כאם תעשי מה שאת רוצה.

ד"ר יצחק קדמן: זה תפקיד של הרשות למלחמה בסמים להגיד לילד שלי אם לאכול שוקולד?

נעמה צוויג: אבל מה מכעיס אותך?

ד"ר יצחק קדמן: מפני שאני לא רוצה שתתערבי במה שאת לא צריכה להתערב.

נעמה צוויג: אני לא כרשות למלחמה בסמים.

ד"ר יצחק קדמן: בתור מה?

נעמה צוויג: מותר להגיד לילד: "צחצח שיניים אחרי האוכל, זה ישמור לך על השיניים"?

ד"ר יצחק קדמן: זה משהו אחר לחלוטין.

נעמה צוויג: זה על אותו רצף.

ד"ר יצחק קדמן: לא!

נעמה צוויג: מה מדאיג אותך?

נעמה צוויג: אני עוד לא קלטתי.

איוב קרא: חברים, אנחנו באנו ללמוד את הבעיה, אני יודע שזה נושא רגיש אבל אנחנו צריכים ללבן את הסוגיה.

נעמה צוויג: אנחנו מדברים על אוריינות הורית.

ד"ר יצחק קדמן: מה זה אוריינות הורית?

ד"ר יצחק קדמן: את מדברת עם הילד שלי אם לאכול שוקולד או לא לאכול שוקולד?

ד"ר יצחק קדמן: בתור מה?!

נעמה צוויג: אני אמרתי שזה לגיטימי לחנך לבריאות, זה אפילו יעיל, הוכח שזה יעיל, זה מה שאמרתי, שזו הדרך.

איוב קרא: סליחה, עד פה.

רות לקט: אני, ברשותכם, רוצה לנסות לעשות איזשהו סדר בצורה אחרת.

רות לקט: בואו ניקח את המילים "תוכנית מניעת סמים" ונשים אותן בצד כי הן לא רלוונטיות לצורך הדברים שעלו פה.

רות לקט: מערכת החינוך ממילא משלבת את נושאי הבריאות בכיתות היסוד, החל מכיתות א', ומתמקדת בנושאי סמים ואלכוהול בשלבי המעבר - במעבר מהיסודי לחטיבות הביניים ואחר כך במעבר לעל יסודי זה מתמקד.

רות לקט: ממילא נעשים דברים בקדם יסודי.

רות לקט: מהספרות שאנחנו למדנו, מתוך החשיפה לנושא, ילד שהיום הוא לא סגור בפני התקשורת והוא נחשף לדברים שהוא לא מודע להם, הרעיון היה בתוך התוכנית הזאת לשים קצת יותר מיקוד, אפילו על פרקים שממילא קיימים שם.

רות לקט: ממילא בגני הילדים עוסקים בהבחנה בין חומר כזה וכזה, ממילא מחנכים ילד לבריאות.

רות לקט: הרעיון היה, כפי שמצטטת פה גננת במחקר שליווה את הניסוי הזה: "לולא ההתמקדות לא הייתי מגיעה לדבר על תרופות או על חומרים מזיקים משום שתרופה זה שלב בפיתוח המודעות של ילד לחומר שיכול להיות מועיל אבל הוא גם מאוד מסוכן אם נעשה בו שימוש לא טוב".

רות לקט: זאת אומרת, כל הניסוי הזה שנעשה זה היה הרעיון שלו.

רות לקט: זה לא לדבר על סמים, זה להעמיק את מה שנעשה ממילא, כאשר לא קיבלנו את התוכנית שהרשות כתבה בשיתוף עם הקדם יסודי כתוכנית, ונעמה יודעת, אני ציינתי את זה המון פעמים, זאת לא התוכנית.

רות לקט: ההכשרה של הגננות הייתה קחו את שג"ב (שמור גופך בריא) לגן, קחו את כישורי חיים, תוכניות שממילא קיימות, קחו מתוך כל זה את הפרקים ההולמים והמתאימים ובמסגרת התוכנית שממילא נעשית תבנו לכם משהו שלא תשכחו בו לדבר גם על תרופות, כי זה מאוד חשוב היום, כשיש אקמולי ויש חיזוקית של הדס וכל ה"נחמדים" האלה בתקשורת.

ד"ר יצחק קדמן: חיזוקית זו לא תרופה.

נעמה צוויג: כן, אבל אם תשתה שלושה בקבוקים אתה תגרום להרעלה.

רות לקט: אצל ילד זו הבעיה, משום שילד נחשף למסרים ולפרסומות ואומרים לו "תיקח ותרגיש טוב", מה הילד מבין אם זה מהטבע או ממקום אחר?

רות לקט: זה טעים וזה צבעוני וכו', אז מאיפה שהוא יבדיל אחר כך, בגיל מבוגר יותר, לעשות הבחנה בין דבר טוב לדבר רע?

רות לקט: לכן זה היה הרעיון.

רות לקט: למה קראנו לזה "תוכנית למניעת השימוש בסמים"?

רות לקט: בשבילנו, לא בשביל הילד, מכיוון שאנחנו יודעים שהחינוך של אדם להבחין בין מה הוא מכניס לגוף שלו ומה לא זה מה שקורה אחר כך עם סמים, כמו שאת אמרת ואני מאוד מזדהה עם זה.

רות לקט: היום אפילו הורים אומרים לנו על גראס שזה שום דבר.

רות לקט: "מה זה גראס?

רות לקט: זה סם קל" וכו'.

רות לקט: אם אתה רוצה לפתח את הילד, הרי חינוך זה תהליך, זה לא שתגיע בגיל ההתבגרות ותתחיל לפתח ילדים עם מודעות שהם כבר מקולקלים מגיל ינקות.

רות לקט: לכן אנחנו חשבנו לעשות ניסוי ולחדד ולהעמיק את העניין הזה של תרופות וכו', שאנחנו חושבים - לא הילד - שאם ימשיכו בכיתה א' לפי תוכנית כישורי חיים וימשיכו בכיתה ב' זה יעזור.

רות לקט: ושוב, אם ילד מזכיר את המילה "סמים" לא נבהלים - זה .

קריאה: זה לא נכון לקרוא לתוכנת ככה, השם לא נכון.

רות לקט: נכון, השם הזה הטעה.

קריאה: תקראו לזה אוריינות לחיים או אוריינות שימוש בתרופות או בעשבים.

רות לקט: אני רוצה לסיים.

רות לקט: למה זה תפס תאוצה?

רות לקט: מפני שתקשורת אוהבת מאוד להיתפס להקשרים שעושים להם רייטינג, סליחה שאני אומרת.

ד"ר יצחק קדמן: לא תקשורת, אני רואה פה פרוטוקול של הוועדה הנכבדה, זה לא תקשורת.

רות לקט: בסדר, אני לא יודעת מה הוועדה, אני לא הייתי פה כשאמרו את זה.

רות לקט: אני רוצה לחדד את זה - התקשורת שמעה סמים ושמעה גנים וזה יופי של רייטינג.

רות לקט: זה נכון שלנו, לאנשי המקצוע וגם להורים, זה צריך להיות תהליך מתמשך.

רות לקט: כדי שילד לא ייקח סמים הוא צריך מגיל צעיר, אצל ההורים שלו כבר, לדעת ללמוד לעשות הבחנה בין דבר טוב לדבר רע.

נעמה צוויג: אני שואלת את עצמי למה את צריכה לשבת פה ולהילחם על זה בכלל, למה את צריכה להצטדק על זה בכלל?

קריאה: כי הייתה פה אי הבנה, מכיוון שגם מר קדמן וגם אני הופענו באותה תוכנית והוא לא ידע מה שאנחנו עושים, סליחה שאני אומרת, והוא כבר תקף.

ד"ר יצחק קדמן: אני לא תקפתי, אני שומע עכשיו גם.

ד"ר יצחק קדמן: אני חושב שאתם לא צריכים להיכנס עם נושא הסמים לגני הילדים.

נעמה צוויג: אבל אנחנו לא נכנסים.

ד"ר יצחק קדמן: מותר לי לחלוק עליכם.

ד"ר יצחק קדמן: את אומרת "אנחנו לא נכנסים", אז מה הרשות למלחמה בסמים עושה שם אם אתם לא נכנסים?

קריאה: למה מלחמה?

ד"ר יצחק קדמן: מה היא עושה שם?

קריאה: זה סיפור אחר.

ד"ר יצחק קדמן: הרי יש למשרד החינוך תוכניות לחינוך לבריאות, למה הרשות למלחמה בסמים נמצאת בתוכנית לגני ילדים?

קריאה: למה אתה כועס?

קריאה: אני אסביר לך.

ד"ר יצחק קדמן: כי אתם אומרים דבר והיפוכו.

קריאה: בוא לא נשכח שאנחנו מדברים על הילדים האלה, מדובר בילדים, לא באגו של אף אחד מפה.

קריאה: מר קדמן, אנחנו באותה סירה אבל אנחנו לא מפעילים תוכנית, מי שמפעיל תוכנית זה משרד החינוך.

קריאה: אבל התוכנית היא שלנו.

קריאה: אבל אנחנו לא מפעילים תוכנית, אנחנו באנו למשרד החינוך והצענו להתחיל יותר מוקדם, אמרנו שזה נכון להתחיל יותר מוקדם, הראינו מחקרים, הבאנו דברים מהעולם.

קריאה: היה לי ויכוח מאוד קשה איתם כשהם רצו בהתחלה לפעול לבד, בשנים הקודמות, כשלא הייתה ההחלטה של האגף הקדם יסודי, אבל אחר כך הם באמת הבינו את זה ואנחנו כן שיתפנו פעולה ביחד, זה צמח ויחד עם דליה לימור ועם רונית קדם שממונה על קידום בריאות עשינו ניסוי משותף.

קריאה: הם לא עשו לחוד ולא אנחנו עשינו, עשינו את זה ביחד, כששוב אנחנו חוזרים - לא דובר שם על הסמים, לא על הרואין ולא על כל אלה, אלא על מה שאמרנו, חיזוק תחום הבריאות.

שלומית גרוסמן: בואו תיקחו משהו אחד ממה שקדמן אומר כאן, ברשותך, הוא אומר כזה דבר, כפי שאני מפרשת מנקודת מבטי, שבמקום לעשות פעולות מניעה בואו נעשה תוכניות של הקמה, של העצמה, שתגידו מה כן נכון לעשות.

קריאה: מניעה זה העצמה.

קריאה: אבל זה, זו סמנטיקה.

קריאה: אנחנו עושים הקמה והעצמה ואנחנו עובדים ביחד.

קריאה: זה חשוב מאוד לפרוטוקול, אני אומר לך שהתוכנית הזו לא צריכה להיות ב-2 או 5 או 7 גנים, זה צריך להיות בכל הגנים ובמועדונים.

ד"ר יצחק קדמן: אבל היא אומרת לך שיש את זה ממילא!

ד"ר יצחק קדמן: אני לא מבין את זה!

קריאה: לא באופן הזה, יש באופן אחר.

איוב קרא: סליחה, אני רוצה לסכם את הישיבה, אנחנו כבר שעה פה ואנחנו דנים בתוך עצנו.

איוב קרא: אני רוצה לסכם ולומר שאני מודאג מחוסר התיאום שהתגלה פה בין המועצה לשלום הילד, משרד החינוך והרשות למלחמה בסמים.

איוב קרא: אני חושב שעל התוכנית הזאת לא צריך להזכיר את המילה סמים אלא לקרוא לה "תוכנית לקידום הבריאות".

קריאה: כך קוראים לה.

איוב קרא: בסדר, אני שומע דברים אחרים.

איוב קרא: עם כל הכבוד, בפרונט רק משרד החינוך, לא שיתוף פעולה עם הרשות למלחמה בסמים, זה לא מצטייר טוב.

איוב קרא: הרשות למלחמה בסמים זה סמים, בקטע של הגנים והילדים הללו זה לא מצטייר טוב, מה לעשות.

קריאה: אבל אני אומרת שזה לא קיים.

איוב קרא: גב' לקט אמרה שזה פרויקט משותף.

קריאה: אנחנו לא ניסחנו את זה, זה מישהו שניסח את זה.

איוב קרא: סליחה, חברים!

דליה לימור: חייבים להתייחס לתמונת המצב שהצגתי במערכת החינוך הקדם יסודי, אי אפשר לשנות דברים.

דליה לימור: בפירוש אני אומרת, ואמרתי את זה חד משמעית, שאין בגני ילדים תוכנית שעוסקת בסמים.

דליה לימור: לא היה ואין כרגע.

ד"ר יצחק קדמן: התוכנית נקראת ככה, תוכנית למניעת סמים.

דליה לימור: לא, ממש לא.

איוב קרא: סליחה, יש פה ניגוד עניינים.

דליה לימור: לתוכנית קוראים "יום של תכלת".

איוב קרא: סליחה, אתם אומרים משהו והרשות אומרת משהו.

דליה לימור: אבל אני ממונה על גני ילדים ואני אומרת לך שיש לנו תוכנית שנקראת שג"ב בגן - שמור גופך בריא - שנכתבה במט"ח יחד עם האגף לתוכניות לימודים ואני רשומה שם כאחת מחברות הצוות.

דליה לימור: כתבנו תוכנית לימודים שעוסקת בחינוך לבריאות ובמניעה.

ד"ר יצחק קדמן: נהדר.

דליה לימור: כשהייתה בקשה מגוף ציבורי שבא וטען שיש צרכים של חברה ביישוב מסוים אמרנו שאנחנו מוכנים, אבל בתנאי שזה יעסוק באותו תחום של חינוך למניעה ושימוש בחומרים מסוכנים, שהם חומרים מחיי היומיום של הילד, שאנחנו ממילא עוסקים בהם בדברים אחרים.

דליה לימור: לא היה אכפת לנו לנסות תוכנית, היא בסך הכל נוסתה ונמצאת במספר מאוד מצומצם של גני ילדים ובפירוש לא נוגעת לסמים.

איוב קרא: סליחה, אני שמעתי ואני מריח גם את הסיבות לתוכנית הזו ולפרסומים הללו.

דליה לימור: הפרסום לא יצא מאתנו כאגף.

איוב קרא: יש סיבות לפרסומים, הרי לא בכדי יצא הפרסום.

איוב קרא: ברגע שאתם, משרד החינוך, אומר שזה פרוייקט משותף עם הרשות למלחמה בסמים זה מה שמפורסם.

איוב קרא: אתם יכולים להזמין את מי שאתם רוצים מאחורי הקלעים.

דליה לימור: בסדר, זה פיילוט קטן שאת המסקנות שלו נשיג בסיומו.

דליה לימור: עובדה שהוא לא הורחב עד היום.

ד"ר יצחק קדמן: אולי כדי להזים את השמועות כדאי להוציא הודעה מסודרת.

דליה לימור: אין לנו שליטה על הדברים האלו, זה נכתב.

איוב קרא: עם כל הכבוד, אני יודע לאבחן דברים, ואני חלילה לא בא בטענות פה למישהו אבל לדעתי זה מחטיא את המטרה שתהיה זיקה, אפילו הקטנה ביותר, לרשות למלחמה בסמים בגיל כזה.

איוב קרא: אתם יכולים להגיד ש'אין לי אמא', אבל גב' לקט אמרה שנעזרתם, שזה פרוייקט משותף וכו'.

איוב קרא: זו לא בושה להיעזר ברשות למלחמה בסמים אבל זו מערכת החינוך, וכך צריך לראות את הדברים.

איוב קרא: אנחנו מציעים לכל הגורמים פה ללכת לישיבה יחד עם ההורים ועם כל הגורמים הנוגעים לדבר הזה ולתאם עמדות.

איוב קרא: לא צריך את הויכוחים האלה, צריך פשוט לעשות ישיבה במשרד החינוך שתכלול את כל האנשים פה, שאני חושב שלא כולם היו יחד בישיבה אחת, כדי לתאם את העמדות, כולל ועד ההורים שכלל לא היה שותף לזה, ולדעתי זה לא נכון לעשות את זה לא על דעתם.

איוב קרא: גם הם צריכים להיות בתוך העניינים, גם המועצה לשלום הילד וכל מי שמטפל בילדים.

איוב קרא: תעשו תוכנית שתצא קריאה שאנחנו הולכים לקדם תוכנית בריאות בגני הילדים, זו הקריאה שצריכה להיות, ואז אנשים לא ישמעו כפל מסרים ולא יהיו כותרות של כפל מסרים.

איוב קרא: מי שרק שמע פה את הדיון מבין שיש פה בעיה, לא צריך להיות בשביל זה גאון הדור.

קריאה: למה?

קריאה: ילד שותה בקידוש בשבת, הוא לא צריך לדעת את הדברים האלה?

ד"ר יצחק קדמן: נו, אז מה, את רוצה שילד יגיע הביתה ויגיד לאבא שלו: "למה אתה מקדש על היין?"

קריאה: בתוך כישורי חיים יש לנו פרק על קידוש ועל סדר ושם מסבירים לילד שבקידוש יש יין.

ד"ר יצחק קדמן: את מדברת על תוכנית אחרת.

קריאה: אבל אנחנו משלבים את זה, הסברתי לך.

קריאה: בגני הילדים הדתיים יש את העניין הזה בצורה אחת ובחילוני בצורה אחרת.

קריאה: למוסלמים אנחנו בכלל אומרים לא לדבר על זה כי שם זה לא מקובל במסורת.

קריאה: אבל לא מדברים על זה במושגים מורכבים, מדובר על דברים מהחיים של ילד.

קריאה: איפה הבעיה שילד יידע שזה לא טוב לעשן ולא טוב לשתות?

קריאה: צריך לשתות במידה.

ד"ר יצחק קדמן: את רוצה שילד יבוא הביתה ויתחיל קונפליקט עם ההורה שלו כשהוא רואה אותו שותה בירה?

ד"ר יצחק קדמן: אני מניח שלא.

קריאה: ואם אבא מעשן והילד אומר לו: "אבא, זה לא טוב לעשן" זה בסדר?

קריאה: מלמדים גם לא לקטוף פרחי בר.

ד"ר יצחק קדמן: מי שקוטף פרחי בר עובר עבירה פלילית, עם כל הכבוד.

ד"ר יצחק קדמן: עדיין לשתות כוס בירה זו לא עבירה וגם לא הוכח שזה מזיק לבריאות.

קריאה: גם הגננת לא אומרת כך, אבל היא אומרת ששתייה מופרזת מזיקה.

קריאה: הילד לא שותה.

איוב קרא: אני רוצה לסיים את הישיבה.

ד"ר יצחק קדמן: אתם מדברים פה בשני קולות, תסלחי לי.

ד"ר יצחק קדמן: קודם אמרו מתואמים, אבל אתם לא מתואמים, את אומרת דבר אחד, גב' לקט וגב' לימור אומרות דברים אחרים לגמרי.

איוב קרא: סליחה, זה חוזר על עצמו כל הדבר הזה.

איוב קרא: אני מבקש, אני רוצה לסיים ולומר לכם שעליי, באופן אישי, כמי שעמד בראש הישיבה הזאת, לא מקובלים הדברים איך שהוצגו פה.

איוב קרא: לדעתי הם לא משכנעים וצריך לבדוק אותם מחדש, כולל קיום ישיבה מקיפה עם כל הגורמים כדי לצאת בהצהרה נכונה שתשקף את האמת ואת המציאות בגני הילדים ואז אולי אפשר יהיה להעביר מסר נכון לכל הגורמים, לרבות ארגון ההורים.

איוב קרא: הכפילויות והשילוש של המסרים פה על ידי גורמים שנוגעים לתוכנית רק מדאיגים אותי באופן אישי.

איוב קרא: לכן אני קורא לכם לעשות תוכנית כזו שיהיה אפשר לזמן את כל הגורמים ולצאת עם מסר נכון, בראייה חיובית ולא שלילית, כי זה לפחות הצטייר כרגע מבחינה ציבורית באופן שליל מאוד, תדעו לכם.

איוב קרא: אני מציע לכם לשקול מחדש את כל המהלכים ואת כל הפרסומים לפני כל דבר.

איוב קרא: אנחנו נקיים דיון נוסף בעניין הזה כשכל הדבר הזה יהיה מובן, ברור ונכון ופרסומו לא יזיק לתדמית של הגן או של הילד.

איוב קרא: תודה רבה.