ועדת הפנים ואיכות הסביבה, כנסת 16, פרוטוקול מספר 535, 2005-11-29 12:30

גאלב מג'אדלה: צהריים טובים, אנחנו מתכבדים לפתוח את ישיבת ועדת הפנים ואיכות הסביבה, לדיון בהצעת חוק של חבר הכנסת יעקב מרגי וקבוצת חברי כנסת – קבוצה גדולה ומכובדת – בנושא בית יד לבנים, התשס"ה-2005.

גאלב מג'אדלה: אני חש שיש בעיה.

גאלב מג'אדלה: איפה חבר הכנסת מרגי?

דוד אזולאי: אני יכול להחליף אותו.

גאלב מג'אדלה: יש בעיה.

גאלב מג'אדלה: אילו ידעתי שאלו פני הדברים, לא הייתי מקיים את הדיון.

גאלב מג'אדלה: אין הסכמת הממשלה, יש התנגדות של השלטון המקומי.

אריאלה קלעי: אני נציגת הממשלה.

גאלב מג'אדלה: זה לא תואם עם הממשלה.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת מרגי נכנס עכשיו, ואנחנו מאוד מכבדים את יוזמותיו להצעות חוק ברוכות, אבל על פניו יש בעיה.

גאלב מג'אדלה: חבל שהדברים נראים כך.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, זה לא תואם עם הממשלה.

יעקב מרגי: זה לא מדויק.

גאלב מג'אדלה: זאת האינפורמציה שבידי.

גאלב מג'אדלה: אולי בדרך, כשיצאת ונכנסת, תיאמת עם הממשלה, ולכן זה לא מדויק.

גאלב מג'אדלה: זה לא תואם עם הממשלה.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק קובעת שהנטל הכספי יהיה על הרשויות המקומיות, ומרכז השלטון המקומי מתנגד.

גאלב מג'אדלה: זה בהחלט מוצדק, כי הוא בקריסה, ועוד רוצים להוסיף לו תקציב.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על ההזדמנות.

יעקב מרגי: קודם כול, הממשלה הסכימה, בהסכמתי, לתקן את הסעיף.

יעקב מרגי: סגן שר הביטחון חבר הכנסת בוים עמד ונתן הסכמה, זה עבר את הסכמת הממשלה.

יעקב מרגי: דברי ימי הכנסת יעידו על כך.

יעקב מרגי: אם נציג מרכז השלטון המקומי דיבר, אני מתפלא, כי הוא כנראה לא מכיר את המציאות.

יעקב מרגי: הצעת החוק לא מדברת על שקל תקציבי – לא על השלטון המקומי ולא על המדינה.

מוטי שלו: גם היום הם מתחזקים את זה.

יעקב מרגי: נכון, לכן אני מתפלא.

יעקב מרגי: טוב שהדברים יובהרו.

יעקב מרגי: היום הרשויות המקומיות נושאות בנטל של ניהול בתי יד לבנים אצלן.

יעקב מרגי: כשרציתי לשפר את זה רציתי לשתף את משרד הביטחון, אבל הוא פחד שניתן לזה סטטוס כמו לאנדרטאות, וזה עומס תקציבי.

יעקב מרגי: לא היתה כוונה כזאת, לכן הסכמתי להסתייגות המדינה, שנוריד את הסעיף שמדבר על שימור אנדרטאות וטקסים וכל מה שקשור בכך.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת באה לומר כך: יש בתי יד לבנים שמנוהלים על-ידי פונקציונרים, שאינם קשורים בהכרח למשפחות השכולות.

יעקב מרגי: יש ארגון יד לבנים.

יעקב מרגי: יש בתי יד לבנים בכמה מקומות בארץ, שהשתלטו עליהם עמותות וכל מיני גופים שלא קשורים לפעולות.

יעקב מרגי: אני מכיר עיר אחת שבה ההורים השכולים צריכים לעשות "שנור", סליחה על הביטוי, לגייס תרומות כדי לעשות פעולות רווחה וחברה להורים השכולים, שחלקם כבר קשישים, וזה הדבר האחרון שמצליח להוציא אותם מהבית, אחרי שהם שקועים בשכול שלהם שנים רבות.

יעקב מרגי: לעומת זאת, יש עמותה שמשכירה את האולמות של יד לבנים, מעסיקה שם אנשים.

יעקב מרגי: זה חוזר על עצמו בכמה מקומות.

יעקב מרגי: ולפעמים, בלי לפגוע ולעשות הכללה, ראשי הרשויות מוצאים הזדמנות לסדר ג'ובים, ושמים מישהו בבית יד לבנים.

יעקב מרגי: הצעת החוק הזאת לא באה לשנות סדרי בראשית, היא באה לתקן עיוותים.

גאלב מג'אדלה: מה אומר התיקון?

יעקב מרגי: הליבה של החוק היא שבתי יד לבנים ינוהלו על-ידי גוף שיש בו חמישה אנשים: שלושה נציגים של ההורים השכולים ושני נציגים של הרשות המקומית.

דוד אזולאי: שהם עובדי הרשות ומקבלים שכר.

יעקב מרגי: נכון, הם כבר מקבלים שכר.

יעקב מרגי: לכן מי שמסר את הפרטים ליושב-ראש לא בקי בנתונים.

גאלב מג'אדלה: מי נתן לעמותה כלשהי לנהל את יד לבנים?

יעקב מרגי: זו היסטוריה.

יעקב מרגי: לפעמים זו הרשות המקומית, לפעמים בתום לב, ולפעמים זו היסטוריה.

יעקב מרגי: לשם האיזון, היו אנשים טובים שקמו, התארגנו כדי לגייס כספים ולהקים את הבניין.

יעקב מרגי: אחר כך חדלה פעילותם, כי בית יד לבנים כבר קם ועומד.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, קודם כול, עברתי על הצעת החוק.

דוד אזולאי: לא הכרתי אותה קודם.

דוד אזולאי: יגידו לי הנוכחים איפה העלויות הכספיות שדיברו עליהן.

דוד אזולאי: איפה העלויות של החוק הזה?

דוד אזולאי: מי שמכיר את המערכת של יד לבנים יודע שמי שמנהל היום את רוב הבתים יד לבנים, בניגוד למה שאמר חברים, זו הרשות המקומית.

דוד אזולאי: רוב ניהול מוסדות יד לבנים במדינה מתנהל על-ידי הרשות המקומית.

דוד אזולאי: אז החוק הזה בא לעגן את זה.

דוד אזולאי: שני עובדי הרשות המקומית יהיו מאגף החינוך, ובלאו הכי הם עובדים שם, הם יעשו את זה ללא שכר.

דוד אזולאי: ויהיו עוד שלושה הורים שכולים שהוועד שלהם הוא שיבחר אותם.

דוד אזולאי: הם עושים זאת בהתנדבות, ללא שכר.

דוד אזולאי: אם כן, אני לא רואה כאן את העלות הכספית.

דוד אזולאי: חוץ מזה, כבר היו מקרים בוועדה הזאת שבהם הממשלה התנגדה להצעות חוק, ובכל זאת העברנו את זה.

דוד אזולאי: בסך הכול במה מדובר?

דוד אזולאי: לצערי או לשמחתי הקדנציה מסתיימת עוד מעט, ולא נוכל לסיים את החוק.

דוד אזולאי: כל הדרישה היא לסיים הצבעה על קריאה ראשונה.

דוד אזולאי: הרי אין סיכוי שנעביר את זה בקריאה שנייה ושלישית לפני פיזור הכנסת.

גאלב מג'אדלה: למה לא?

גאלב מג'אדלה: אם תפעיל לחץ מתון על ראש הוועדה, אולי כן.

דוד אזולאי: אז אני מתחיל מעכשיו.

גאלב מג'אדלה: תרשו לי לבדוק: נמצאים כאן נציגי משרד הביטחון, נציגי משרד המשפטים, נציג האוצר, נציג משרד הפנים.

גאלב מג'אדלה: נמצאים כאן גם נציגי ארגון יד לבנים.

גאלב מג'אדלה: קודם כול נשמע את משרד הביטחון.

גאלב מג'אדלה: אחר כך משרד המשפטים, משרד האוצר ומרכז השלטון המקומי.

אריה מועלם: אני קורא מדברי שר הביטחון לראש הממשלה, במכתב שכתב לגבי הצעת החוק: "אני מבקש לברך על הצעת החוק שבנידון".

אריה מועלם: הצעת החוק, כפי שהוגשה על-ידי חבר הכנסת, בהחלט תורמת למשרד הביטחון, בהסתייגות שנקבעה פה, שהתקציב של ההחזקה של בתי יד לבנים יבוא מקרב תקציב הרשות המקומית, וזה המצב היום.

אריאלה קלעי: עמדתו של שר הביטחון עלתה לפני ועדת השרים.

אריאלה קלעי: עדיין, החלטת הממשלה, וזה התקבל כהחלטת ממשלה, היא שנוכל לתמוך בהצעה הזאת רק כפוף לתיאום מלא של הצעת החוק עם משרד הביטחון ומשרד הפנים, רק בנסיבות האלה.

אריאלה קלעי: יש כאן אנשים, שידברו.

אריאלה קלעי: הבנתי שיש עלות תקציבית.

אריאלה קלעי: נדבר על זה.

גאלב מג'אדלה: נוכל לעשות זאת לפני קריאה שנייה ושלישית.

אריאלה קלעי: אדוני, אמרתי את עמדת הממשלה.

דוד אזולאי: משרד הביטחון זה ממשלה?

דוד אזולאי: הוא לא ממשלה בשבילך?

גאלב מג'אדלה: עו"ד קלעי, אתם רוצים תיאום.

גאלב מג'אדלה: החלטת הממשלה היא שיהיה תיאום עם משרד הפנים ומשרד הביטחון ומשרד המשפטים.

אריאלה קלעי: נכון.

גאלב מג'אדלה: אם התיאום יהיה לפני קריאה שנייה ושלישית, זה בסדר?

אריאלה קלעי: לא, אבל אנחנו נעמוד בזה, אדוני.

אריאלה קלעי: התיאום היה צריך להיות מייד.

גאלב מג'אדלה: זה שלא נעשה תיאום אתכם לפני הדיון היום, זה לא בסדר.

גאלב מג'אדלה: אבל אם עושים אותו אחרי הקריאה הראשונה, זה יפגע במהות ההחלטה?

אריאלה קלעי: לטעמי לא, יש פה משרדים אחרים שטוענים שכן.

אריאלה קלעי: לטעמי לא, אם יהיה תיאום.

גאלב מג'אדלה: את לא צריכה להיות דוברת של האוצר.

גאלב מג'אדלה: יש לו דובר ערני.

יהונתן בורוביץ: אני מתאם בין הכנסת והממשלה למשרד הפנים תחת לשכת השר.

יהונתן בורוביץ: אני רוצה להגיב.

יהונתן בורוביץ: יש להצעת החוק שמונחת לפנינו עלויות כספיות, בואו לא ניתמם.

דוד אזולאי: איפה?

דוד אזולאי: אולי תגיד לי.

יהונתן בורוביץ: "בית יד לבנים ינוהל בידי ועד מנהל, אשר חברים בו שני עובדי אגף החינוך או אגף התרבות ברשות המקומית, בעלי השכלה בתחום וכישורים מתאימים".

גאלב מג'אדלה: מי משלם את משכורתם?

יהונתן בורוביץ: "בראש הוועד המנהל יעמוד מנהל, עובד הרשות המקומית".

יהונתן בורוביץ: אי-אפשר להגיד שאין כאן שום חבות.

דוד אזולאי: בכל הכבוד, לא שמעתי איפה העלויות הכספיות כאן.

דוד אזולאי: אם מדובר על שני עובדי הרשות המקומית, אלו עובדים שכבר מקבלים שכר מהרשות המקומית ועושים עבודתם.

דוד אזולאי: על מה אתה מדבר?

יהונתן בורוביץ: כבוד חבר הכנסת, אפשר לחשוב שהעובדים האלה לא עושים שום דבר כרגע, ומחכים שהחוק ייכנס לתוקף.

דוד אזולאי: אדוני, זה נוסף.

דוד אזולאי: אגלה לך סוד, אתה צעיר ואולי אתה לא יודע, אז אני אגלה לך.

דוד אזולאי: יושב כאן פיני קבלו, והוא יכול לספר לחברי הוועדה כמה עובדי רשות מקומית, שמקבלים את שכרם מהרשות, ממלאים פונקציות אחרות?

פיני קבלו: קיים.

דוד אזולאי: יותר מזה, אותם עובדים ישמחו לעשות את זה נוסף על עבודתם.

דוד אזולאי: אתה יודע למה?

דוד אזולאי: כי הם עושים זאת מרצונם, בלי שכר.

יהונתן בורוביץ: כבוד חבר הכנסת, לא אמרתי שלא.

יהונתן בורוביץ: אבל זה לא כתוב בחוק.

דוד אזולאי: אתה מנסה להכניס מקל בהצעת חוק שלא עולה כסף.

דוד אזולאי: אתה מדבר על כסף, ואין עלויות כספיות.

יהונתן בורוביץ: מצד אחד אנחנו מנהלים דיון כל שבוע על המצב העגום של הרשויות המקומיות, על כך שאין כסף, ומצד שני עולים חוקים כאלה.

גאלב מג'אדלה: עו"ד בורוביץ', לא באנו מעבר לים.

גאלב מג'אדלה: יד לבנים – אני לא מכיר את המערכת כפי שצריך, אני מודה.

גאלב מג'אדלה: אבל יד לבנים בחדרה, למשל, אנחנו יודעים: מי שמנהל אותו הם האנשים שנוגעים בדבר.

גאלב מג'אדלה: כל מה שרוצים זה לתת מעמד לרשות המקומית, כדי שתהיה שותפה.

גאלב מג'אדלה: מבקשים שני עובדים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו יודעים שעובד אחד ברשות ממלא כמה פונקציות.

גאלב מג'אדלה: אני לא רואה פה עלות כספית.

גאלב מג'אדלה: אני רואה כאן מעמסה נוספת על עובד, שבמקרה רגיש זה לדעתי לא רק שהוא לא יסרב, אלא הוא יעשה את זה.

קריאה: יש הרבה קופצים.

יעקב מרגי: לכן נולדה הצעת החוק.

גאלב מג'אדלה: בואו נהיה פרגמטיים, מצב קיים.

גאלב מג'אדלה: כפי שהבנו מחבר הכנסת מרגי, יש כמה יישובים ומקומות, או בתי יד לבנים, שהאנשים השתלטו עליהם, והם לא ממלאים את ייעודים ומטרותיהם.

גאלב מג'אדלה: הצעת החוק באה לעשות סדר בעניין.

יהונתן בורוביץ: ובה בעת היא מחייבת את הרשות המקומית, לא מבקשת ממנה.

גאלב מג'אדלה: היא מחייבת.

גאלב מג'אדלה: הנושא רגיש, נתייחס לזה כפי שצריך.

גאלב מג'אדלה: מבקשים מהרשות להיות מעורבת, לתת קצת מזמנה, ואם היא תיתן קצת כסף, לא נורא.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מודים: זה לא יקום וייפול על זה.

גאלב מג'אדלה: יש אנשים שקצת מעורבים בעניין, שזה בנפשם, שירצו לקחת את המשימה הזאת, כי זה נוגע להם.

גאלב מג'אדלה: לכן יש עלויות כספיות אבל זה לא מי יודע מה, וגם יש פה צד שאתה צריך להתחשב בו.

דוד אזולאי: אני מציע שנציג משרד הפנים יביא לנו לקראת קריאה שנייה ושלישית רשימה של כל בתי יד לבנים בישראל, ויראה כמה מהם מנוהלים על-ידי הרשות המקומית.

דוד אזולאי: תתפלא לשמוע: רוב בתי יד לבנים במדינת ישראל בלאו הכי מנוהלים על-ידי הרשות המקומית.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אזולאי, אמרתי שאני לא מכיר את הנושא, אבל אני מתאר לי ששום רשות מקומית לא תסכים שלא להיות מעורבת במוסד כזה, ולא תהיה רגישה ושותפה לכאב של אוכלוסייתה ותושביה.

יהונתן בורוביץ: אני חייב לציין שיש הסדר, ויתקן אותי נציג משרד הביטחון אם אני טועה, בנוגע לחוק גנים לאומיים (שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה), ששם משרד הביטחון נוטל חלק, מממן חלק.

אריה מועלם: רק באתרי ההנצחה שהוגדרו בחוק כאתרי הנצחה ממלכתיים.

אריה מועלם: יש שבעה כאלה בארץ.

נועה בן אריה: אנחנו יודעים על נתונים קצת שונים.

אריה מועלם: אני לא יודע מנין לך הנתונים.

ערן פולק: יש כמה בעיות בהצעת החוק.

ערן פולק: הבעיה המרכזית היא שהצעת החוק לא מתייחסת למצב הקיים היום, אלא היא קובעת מצב חדש.

ערן פולק: המצב החדש שנקבע בה, בלי קשר למצב היום, הוא שמחר כל רשות מקומית צריכה להקים בית יד לבנים – כי לא כתוב אחרת – ולשכור בניין או לבנות או להפריש בניין משטחי הציבור שלה.

ערן פולק: עליה להעסיק עובדים שיעבדו, באופן סטטוטורי.

ערן פולק: אין לה אפשרות שלא לעשות זאת.

יעקב מרגי: איפה כתוב בהצעת החוק שהיא חייבת להקים מחר?

ערן פולק: בהצעת החוק כתוב שלרשות מקומית יהיה בית יד לבנים.

ערן פולק: כתוב "יוחזק על-ידי הרשות".

יעקב מרגי: "יוחזק", כלומר כזה שקיים.

יהונתן בורוביץ: אז למה צריך הצעת חוק?

יעקב מרגי: אתה יכול לומר שיש חשש.

ערן פולק: אני מבקש לדבר.

ערן פולק: לפי הצעת החוק הזאת בכל רשות מקומית, במבנה החוקי המתואר, יקום בית יד לבנים, אם קיים כזה או לא, ובלי קשר לעלויות של מה שקיים היום.

ערן פולק: זה הופך את כל עלויות ההקמה,

דוד אזולאי: לא זאת כוונת החוק.

ערן פולק: זה מה שכתוב.

ערן פולק: כתוב שבית יד לבנים שמנוהל ברשות מקומית – יחולו עליו כל ההוראות.

דוד אזולאי: "מנוהל", הוא כבר נמצא וקיים ועובד.

עידו בן יצחק: חסר סעיף משמעותי מאוד שמסדיר את ההקמה.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אם החשש הוא שחס וחלילה בגלל החוק הזה יצטרכו להקים עוד כמה בתי יד לבנים במדינה, אני מודיע לך – וחבר הכנסת מרגי יתקן אותי – שלא זאת כוונת החוק.

דוד אזולאי: הכוונה להשאיר את המצב היום, ובמקומות שיש בהם יד לבנים, שזה ינוהל על-ידי הגורמים.

עידו בן יצחק: אז נוסיף סעיף.

יעקב מרגי: מוסכם.

גאלב מג'אדלה: אתה מסכים?

ערן פולק: לא, יש בעיה גם כלפי העתיד וגם כלפי מה שקורה היום.

ערן פולק: במצב הנוכחי היום רשות מקומית יכולה להחליט אם יש או אין בית יד לבנים.

ערן פולק: במצב העתידי, לפי החוק הזה יגידו לה שאם יש לה בית יד לבנים, היא צריכה להקים ולמממן אותו, אם היא רוצה או לא רוצה.

גאלב מג'אדלה: אם ננסח את זה כך: "יד לבנים שקיים"?

ערן פולק: לא, אפשר לכתוב בחוק שרשות מקומית שמעוניינת להקים או להחזיק בית יד לבנים, יחולו עליה ההוראות.

דוד אזולאי: בסדר, הסכמנו.

ערן פולק: גם אז יש לדבר עלויות תקציביות, שמוגדרות היום בחוק.

ערן פולק: אם מחר רשות מקומית נכנסת לתוכנית הבראה, וזה קורה, מחויבויות החוק הזה חלות עליה גם אז, והיא לא יכולה להוזיל את עלויותיה בעניין הזה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מקבלים את החלק הראשון של דבריך.

גאלב מג'אדלה: אנחנו באים לחוקק חוק למצב קיים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו באים להתמודד עם מצב קיים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים לשפר ולתקן מצב קיים.

גאלב מג'אדלה: אמר חבר הכנסת מרגי בפתיחה שיש מצב בלתי נסבל ביד לבנים ביישובים מסוימים, כי זה מנוהל בכל מיני דרכים.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להתמודד עם מצב קיים, איננו מחייבים שום רשות מקומית להקים יד לבנים חדש מחר בבוקר.

ערן פולק: מעבר לזה, אם מחר הרשות במצב קשה, ומועצת העיר מחליטה שלא להחזיק עוד את בית יד לבנים, צריכה להיות לה אפשרות לכך.

אלי בן שם: חוק זה חוק, המדינה חייבת להחזיק, משרד הפנים חייב להחזיק.

אלי בן שם: אני לא מבין על מה אתה מדבר.

אלי בן שם: אתה מדבר על משפחות שכולות, על חיילים שנפלו.

אלי בן שם: שניכם יושבים פה ואתם מדברים על חיילים שנפלו במלחמה.

אלי בן שם: מדברים לי בתיאוריה, בושה וחרפה, אני יושב ומתבייש.

אלי בן שם: מדברים על הורים שכולים, על חיילים שנפלו למענכם, אתם יושבים פה ומקבלים משכורת.

אלי בן שם: חוצפה.

גאלב מג'אדלה: מר אלי בן שם.

אלי בן שם: אני מתנצל.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מתחשבים במצב, אבל אתה לא צריך להשפיל אנשים.

אלי בן שם: אני מתנצל.

נועה בן אריה: שוחחתי עם מר אלי בן שם לפני כמה שנים, בגלגול קודם של הצעת החוק, במתכונת אחרת שלה.

נועה בן אריה: כיום יש 49 בתי יד לבנים, לא כולל מסונפים – כלומר סמי בתי יד לבנים במבנים קיימים.

נועה בן אריה: בתי יד לבנים אכן מוחזקים על-ידי הרשות המקומית, והיא מפעילה את הבניינים האלה גם על-ידי פעילויות תרבות וחברה שונות.

נועה בן אריה: במרבית המקרים בית יד לבנים אינו אתר ההנצחה הרשמי של הרשות המקומית, אלא יש לה אתר הנצחה רשמיה, למשל אנדרטה לזכר נופליה או כל יד אחרת שהיא מקימה לצורך הנצחת נופליה.

נועה בן אריה: בית יד לבנים הוא בדרך כלל חלק ממערך תרבות, מבנה תרבות, והוא מקיים פעילויות תרבות לתושבים ולבאים מבחוץ.

נועה בן אריה: נכון שכל השנים הרשויות המקומיות, באופן וולונטרי, הקימו בתי יד לבנים.

נועה בן אריה: הן ראו בזה מגמה ברוכה, ממשיכים לראות זאת כמגמה ברוכה.

נועה בן אריה: אנחנו נמצאים כאן בגלל מקרי שוליים.

נועה בן אריה: נוצרה תופעה כלשהי, או אולי לא אגדיר אותה כתופעה.

נועה בן אריה: לכן אנחנו נמצאים כאן היום, כדי לחוקק חוק שמסדיר מצב שקיים ממילא.

נועה בן אריה: בנוסח הוראות החוק יש כמה טעויות שמביאות לכך שהצעת החוק אינה מסדירה מצב קיים, אלא היא מייצרת מצב חדש, שבצדו מטלה תקציבית.

נועה בן אריה: אסביר מדוע.

גאלב מג'אדלה: לא צריך להסביר.

נועה בן אריה: אפנה לסעיפים, יהיה קל יותר להסביר את הערותי לנוסח.

גאלב מג'אדלה: גברתי המלומדת, אנחנו מבינים מה את אומרת.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים להסדיר מצב קיים.

נועה בן אריה: בכל זאת אני מבקשת להשלים את דברי.

גאלב מג'אדלה: אתן לך להשלים.

גאלב מג'אדלה: אני רק מבקש להתמקד בעניין.

גאלב מג'אדלה: יש לנו לוח זמנים לא סביר ולא רגיל.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לפני קריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: בין קריאה ראשונה לבין קריאה שנייה ושלישית אפשר להסדיר את כל הנושאים שאתם מעלים בצורה מסודרת, כפי שצריך.

גאלב מג'אדלה: אנחנו רוצים לתקן מצב קיים.

גאלב מג'אדלה: איננו מבקשים לחייב, ומייד נמצא דרך לתקן את זה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו לא מבקשים לייצר מצב חדש, אנחנו לא מבקשים לחייב, אנחנו רוצים לתקן מצב קיים שיש בו עיוותים ותופעות, כפי שציינו חברי הכנסת והאנשים – וזה לא מה שרצינו לראות.

גאלב מג'אדלה: זה שיש עלויות כספיות, אנחנו יודעים.

גאלב מג'אדלה: זה שהחוק בא לקבוע דברים, זה נכון.

נועה בן אריה: אם אנחנו רק מסדירים מצב קיים, אני רוצה להעיר את תשומת לב הוועדה לניסוח סעיף 3 וגם למהות שלו.

נועה בן אריה: לדעתי הרכב הוועד המנהל צריך להיות ביחס הפוך, בכל הכבוד, באמת, גם לנציגי המשפחות השכולות.

נועה בן אריה: אני חושבת שצריך למצוא מנגנון ראוי למינוי נציגי המשפחות השכולות, ולא לכתוב לקונית שיהיו שלושה נציגים.

נועה בן אריה: הם צריכים לבוא מקרב הרשות שבה יוחזקו אותם בתי יד לבנים.

נועה בן אריה: אני חושבת שהבחירה שלהם צריכה לעשות מקרב המועצה.

נועה בן אריה: אני חושבת שמאחר שמדובר במבנה שמנוהל על-ידי הרשות ומוחזק על ידה, היא הגוף שצריך להחליט על יכולת ההשכרה של הבית לגופים אחרים וניהול פעולות התרבות בו – כמובן, בהתחשב במטרה שלשמו הוקם.

יעקב מרגי: מקובל.

נועה בן אריה: לגבי סעיף המימון, לא אחזור על הדברים שנאמרו.

נועה בן אריה: הרשויות לא יוכלו לשאת במימון באופן מנדטורי, אלא ככל שידן משגת וככל שהן יכולות להפעיל את בית יד לבנים גם לצרכים אחרים.

דוד אזולאי: כמו במצב הקיים.

נועה בן אריה: נכון, כמו במצב הקיים.

נועה בן אריה: לגבי ביצוע ותקנות, אני מבקשת להבהיר שאחד הדברים הקשים בהצעת החוק הזאת הוא שרב הנסתר על הנגלה.

נועה בן אריה: כתוב בסעיף 7 ששר הביטחון יהיה רשאי להתקין תקנות.

נועה בן אריה: משמעות הדבר שבתקנות האלה נוכל למצוא את עצמנו עם הוראה מחייבת לגבי הסדרה והקמה, או קביעת קריטריונים להקמה.

דוד אזולאי: אפשר להוסיף את שר הפנים.

גאלב מג'אדלה: תנו לה לדבר.

נועה בן אריה: אני חושבת שמן הראוי לקבוע שככל שהדברים נוגעים לרשויות המקומיות שר הפנים הוא שצריך לקבוע את התקנות לביצועו ולאכיפתו של החוק.

גאלב מג'אדלה: עם שר הביטחון, יחד.

נועה בן אריה: אולי בהתייעצות, בשיתוף, אבל זה לא "לאכיפתו", זה "לביצועו של חוק זה", בכל הכבוד.

נועה בן אריה: ושוב, כל הדברים נאמרים כפוף לכך שלא תהיה כאן הוראה מחייבת כלשהי לרשות המקומית לשינוי המצב היקים.

יוסי גוילי: אני מהלשכה המשפטית בנציבות שירות המדינה.

יוסי גוילי: ראשית, הצעת החוק לא נוגעת לנציבות, ולכן איננו מביעים עמדה עקרונית.

יוסי גוילי: אני כאן כדי לבקש בקשה צנועה: לתקן טעות משפטית שמופיעה באחד מהסעיפים, הכוונה לסעיף 3(ב)(1).

יוסי גוילי: בסיפה כתוב שעל עובדי הרשות המקומית שיהיו חברים בוועד המנהל יחול חוק שירות המדינה (מינויים).

יוסי גוילי: אני מניח שזה בטעות.

יוסי גוילי: אנא תקנו.

נועה בן אריה: ולאותו סעיף, אם אפשר להבהיר דבר נוסף: לא חובה לקבוע את התחום ברשות המקומית שממנו יבואו העובדים חברי הוועד המנהל.

נועה בן אריה: מן הראוי שהרשות המקומית תקבע זאת, על-פי מצבת כוח-האדם שלה והיכולת שלה להקצות עובדים מבין עובדיה.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך חלקית.

גאלב מג'אדלה: אולי מזכיר המועצה הוא אב שכול?

גאלב מג'אדלה: אז אין טוב ממנו.

גאלב מג'אדלה: אני מציע זאת להשאיר לרשות, אבל לכתוב "בהתחשב בקשר ובמוסד".

גאלב מג'אדלה: מקובל?

יעקב מרגי: מקובל.

גאלב מג'אדלה: איך אנחנו מעגנים בהצעה את ההערות?

אריה מועלם: לגבי השר שיקבע את התקנות, צריך להביא בחשבון שבכל בית יד לבנים יש גם אתר הנצחה.

גאלב מג'אדלה: בסדר, לכן אמרנו שיהיו שני שרים: שר הביטחון ושר הפנים.

גאלב מג'אדלה: אפשר להתקדם?

גאלב מג'אדלה: אפשר לקבל את דברי עו"ד בן אריה להצעת החוק ולאשר אותן?

עידו בן יצחק: נחליט איך לעשות זאת לגבי כל הערה והערה.

דוד אזולאי: אני רוצה להתייחס להערה לסעיף 3(א).

דוד אזולאי: עו"ד בן אריה מבקשת שיהיו שלושה עובדי רשות במקום שניים.

דוד אזולאי: לא הייתי מתווכח אתך על זה, אם כי אני מבין את הרעיון.

דוד אזולאי: את רוצה שהרשות היא שתקבע.

נועה בן אריה: יש פה גם תקציב.

דוד אזולאי: אין לי בעיה עם זה, אבל צריך לשמוע את דעת ההורים השכולים.

דוד אזולאי: אם הם לא מגלים התנגדות,

נועה בן אריה: שוחחתי עם אלי בן שם בשעתו, לא צריכה להיות בעיה .

יעקב מרגי: רבותי, בואו לא נחטא למטרה.

יעקב מרגי: המטרה היתה לסדר דברים קיימים.

יעקב מרגי: כשזה קיים, זה מבורך, אם לא, נתקן.

יעקב מרגי: הצעת החוק אומרת במפורש: "בראש הוועד המנהל יעמוד מנהל עובד רשות מקומית".

יעקב מרגי: אין כאן רוב של שלושה נגד שניים.

נועה בן אריה: יש.

יעקב מרגי: לא, זה ועד מנהל, שבראשו עובד.

יעקב מרגי: יש סמכות לראש הוועדה המנהל.

יעקב מרגי: אם נוריד את זה לשני הורים, בערים גדולות זה כלום, מתוך כל ההורים השכולים.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לתת לבית יד לבנים מעמד של בית לאותם הורים.

יעקב מרגי: אני לא מבין למה ההתעקשות.

נועה בן אריה: זה לא ברמה הערכית, בוודאי לא ברמת החשיבות שאנחנו מייחסים לנושא של נציבות משפחות שכולות.

נועה בן אריה: אבל כאשר אנחנו קובעים ועד מנהל כזה, הוא זה שמכין את התוכנית השנתית, את התקציב, את הפעילות.

גאלב מג'אדלה: ועד מנהל – זה לא חייב להיות ועד של שלושה ולא של ארבעה.

נועה בן אריה: ובלבד שיהיה רוב לרשות.

גאלב מג'אדלה: לא ניכנס לזה.

נועה בן אריה: ניכנס לזה, כי זה חשוב מבחינתנו.

גאלב מג'אדלה: אני מציע שנקבע שהרשות המקומית תמנה ועד מנהל שיהיה בו ייצוג הולם להורים השכולים.

גאלב מג'אדלה: זה יבוא למועצה.

גאלב מג'אדלה: אם יהיו שם הורים שכולים פעילים ואנשים רציניים וטובים, הם יגיעו למצב שהם ייכנסו לוועד.

יעקב מרגי: אני מאמין בכוונות הטובות והכנות של יושב-ראש הוועדה, אבל המציאות חזקה מכול.

יעקב מרגי: אני יודע איך זה עובד במועצות עיר ובעיריות וברשויות המקומיות.

יעקב מרגי: לא הייתי רוצה להכניס את זה למשחקים של מועצת העיר והמפלגות.

יעקב מרגי: אם נעשה את זה, נחטא למטרה.

יעקב מרגי: זה לא מה שרצינו.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים אווירה סטרילית.

יעקב מרגי: זה בית של שכול – שיישאר באותה אווירה.

גאלב מג'אדלה: מי יבחר את ההורים השכולים?

מוטי שלו: יש ארגון יציג על-פי חוק, זה לא נתון לשיקול דעת.

יעקב מרגי: הוועד המנהל גם יכהן חמש שנים, זה לא המון זמן.

נועה בן אריה: אם יש ארגון יציג ארצי, על אחת כמה וכמה.

מוטי שלו: הוא מקומי.

יעקב מרגי: למה את נותנת לראש הרשות להיסחף.

גאלב מג'אדלה: אשאל אותך בכנות, אם זה יד לבנים, למה לא לשתף עוד את הקהילה.

נועה בן אריה: כפי שאמרתי, והסכימו אתי, בית יד לבנים משמש להרבה פונקציות – פעולות תרבות שהרשות מנהלת במקום.

נועה בן אריה: אם לא, היא לא היתה יכולה להחזיק 49 בתי יד לבנים, בצורה שנראית מאוד מאוד מכובדת בדרך כלל.

גאלב מג'אדלה: שיתוף הקהילה השכולה הוא לא דבר טוב?

נועה בן אריה: הוא מבורך, וראוי שיהיה, במיוחד בנסיבות האלה, אבל לתת את הרוב בקביעת מדיניות, כשמה שמחזיק את הבית הם לא טקסי הזיכרון אלא דווקא פעילויות התרבות המתקיימות על-ידי הרשות?

נועה בן אריה: מן הראוי לתת את הטון לרשות המקומית.

נועה בן אריה: אם לא כן, אותו בית יד לבנים לא יוכל להתקיים מבחינה תקציבית.

נועה בן אריה: זה לא מבחינת הערך, אין מחלוקת על הערך.

אלי דהן: אני יושב-ראש סניף יד לבנים בירושלים.

אלי דהן: ירושלים היא הדוגמה המתאימה ביותר למה אנחנו זקוקים לחוק הזה כמו אוויר לנשימה.

אלי דהן: ועד נציגי ההורים השכולים בירושלים נבחר בבחירות דמוקרטיות בדצמבר 2002, והסניף בירושלים מייצג כ-1,400 משפחות שכולות, אחד הסניפים הגדולים בארץ.

אלי דהן: מדצמבר 2002, אנחנו במאבקים עם הרשות המקומית על דבר אחד: ראש העיר אמר לי שהוא מוכן לתת את הסיוע המתאים בתנאי שאכניס עסקן פוליטי בשכר לארגון יד לבנים.

אלי דהן: עד היום אנחנו לא מקבלים סיוע של עיריית ירושלים משום שאני, בעדנא דריתחא אמרתי לו: על גופתי המתה, אנשים פוליטיים לא ייכנסו.

מוטי שלו: זה בניגוד לתקנון שלנו.

מאיר דהן: עד היום אנחנו ההורים השכולים מנקים את אתר ההנצחה בעצמנו, גם את השירותים.

מאיר דהן: בולים והוצאות אנחנו משלמים מכיסנו.

מאיר דהן: יושב אדם שלא עושה כלום, נציג ראש העיר, ומקבל שכר.

מאיר דהן: יצא דוח חריף של מבקרת העירייה שמורה לו להפסיק מייד בזה.

מאיר דהן: הוא אמר לי בצורה שאינה משתמעת לשתי פנים, ראש עיריית ירושלים מר אורי לופוליאנסקי אמר לי בצורה חד-משמעית: עם הדוח של המבקרת אעשה מה שאני רוצה.

מאיר דהן: כל עוד לא תקבלו את מה שאני מכתיב, תסתדרו בכוחות עצמכם.

ורה אריאל: אני רוצה להשיב לעו"ד בן אריה.

ורה אריאל: אני חברת ועד ארגון יד לבנים בירושלים, חברת המועצה הארצית כבר שלוש שנים.

ורה אריאל: הבן שלי נהרג לפני שבע שנים.

ורה אריאל: אני זו שמנקה את השירותים והקירות באולם ההנצחה בבית יד לבנים, כי העירייה לא מוכנה לממן זאת.

ורה אריאל: אבל לא זה מה שרציתי לומר.

ורה אריאל: נכון, יכול להיות שאם יהיה לנו אולם ראוי, היינו עושים שם גם קונצרטים בשיתוף העירייה.

ורה אריאל: אולי.

ורה אריאל: חלק גדול של הפעילויות שאנחנו עושות אינו קשור לממון, זה נעשה על-ידי הורים שכולים.

ורה אריאל: בשבוע שעבר אירחתי 22 צנחנים של היחס"ר שסיימו חלק מהטירונות.

ורה אריאל: זה היה במשך יום שלם, לפני שהם יוצאים לאימון מתקדם.

ורה אריאל: הם רצו גם לנצל את המקום מבחינה פיזית וגם לנצל אותי, כי כבר הייתי בכמה מקומות ודיברתי.

ורה אריאל: רוצים לדעת איך הורים שכולים רואים ערכים צבאיים כמו אחריות, סובלנות, שכול.

ורה אריאל: היתה סדנה עם 22 קצינים, שרובם היו בכירים.

ורה אריאל: גם זה חלק מיד לבנים בשבילי.

ורה אריאל: על הפעילויות האלה לא יחליט מישהו מהעירייה, כפי שזה נעשה בפועל כרגע אצלנו.

ורה אריאל: אדם פוליטי, שמקבל משכורת, לא נוח לו.

ורה אריאל: 20 שנה בית יד לבנים קיים בירושלים, חלקכם הגדול ירושלמי.

ורה אריאל: מי היה בפירמידות ליד בית החייל?

ורה אריאל: את יודעת מתי אני וחברי גילינו את בית יד לבנים?

ורה אריאל: כשהבן נהרג ראיתי שבגיוס צילמתי אותו על רקע הפירמידה.

ורה אריאל: אז גילינו מה הפירמידה הזאת ביום הגיוס, כשכולנו צוהלים שם.

ורה אריאל: לא ניתן לדבר הזה להיות.

ורה אריאל: יש עוד דוגמאות רבות לפעילות שלנו.

ורה אריאל: עוד דבר: הבאנו את הגיור אלינו.

ורה אריאל: כל נושא הגיור של צה"ל נעשה אצלנו במשך תקופה ארוכה, עד שנציג העירייה בעמותה החליט שזה עושה לו רעש.

יעקב מרגי: עו"ד בן אריה, יש פה מידה של צביעות, לא שלך ברמה האישית אלא של מי שהנחה אותך.

יעקב מרגי: אתן לך דוגמה מעיריית באר-שבע.

יעקב מרגי: אותה עמותה שכביכול השתלטה, סליחה על הביטוי, מקבלת מהעירייה שכירות.

יעקב מרגי: בוכים פה על העלויות, אבל אם העירייה עושה פעילות באולם, היא שוכרת את המקום מאותה עמותה ומשלמת לעמותה.

יעקב מרגי: לא רק זה, גם בוועדת התמיכות היא מתקצבת לא את הפעילות, אלא את העמותה.

יעקב מרגי: יש פה מידה רבה של צביעות ואי-דיוק.

יעקב מרגי: רציתי להעיר תוך כדי הדברים.

יעקב מרגי: מר פולק, אמרת דברים לפרוטוקול שהם חוטאים לאמת.

יעקב מרגי: לפחות תגיד בצניעות שיש חשש, שאתה מבקש שיתוקן – זה מקובל.

יעקב מרגי: יש פה כוונה אחת נקייה: לתת ביטוי לרגשות של ההורים השכולים.

יעקב מרגי: שום כוונה אחרת אין.

נועה בן אריה: אני לא חולקת על זה שבבית יד לבנים יש מגוון של פעילויות שחלקן נעשות על-ידי גורמי ההנצחה, אבל בפועל זה נכס פיזי של העירייה שמתוחזק על ידה, ויש בו פעילויות אחרות – על מנת לדאוג לתחזוקתו.

נועה בן אריה: יש מקרי קיצון כמו ירושלים, אני מבינה למה אנחנו יושבים כאן.

אלי בן שם: זה לא רק ירושלים.

נועה בן אריה: זה לא משנה את העובדה שבפועל לא נוכל להסכים שמבנה שהוא בבעלות רשות מקומית, והוא מנוהל על ידה, ורוצים שהוא ימומן ויתוחזק על ידה – לגבי קביעת המדיניות בו ולגבי קביעת הפעילויות האחרות בו, כמו השכרה, כפי שזה כתוב כאן, יהיה ועד מחליט שבו יהיה רוב לנציגות שאינה מטעם הרשות.

נועה בן אריה: אין הדבר אומר שנציגי הוועד המנהל יהיו חברי מועצה, לא מדובר בנבחרים.

נועה בן אריה: גם מציעי החוק אמרו במפורש שמדובר בעובדי רשות.

נועה בן אריה: לא מדובר בחברי מועצה פוליטיקאים שיחליטו עבור אחרים מה יהיה, מדובר בעובדי רשות.

נועה בן אריה: שמו דגש על כך כאן.

נועה בן אריה: לא נוכל לומר שהוועד הזה נגוע בפוליטיזציה.

ורה אריאל: הוועד המנהל לא פוליטי.

יהונתן בורוביץ: אבל הם לא כפופים לציבור.

גאלב מג'אדלה: נלך לצד הפרקטי.

גאלב מג'אדלה: נניח שבוועד מנהל של חמישה אנשים יש לעירייה שני חברים, והם פועלים לטובת העניין.

יעקב מרגי: אחד מהם הוא ראש הוועד המנהל.

גאלב מג'אדלה: ונניח ששלישיית ההורים השכולים לא עושה בסדר.

גאלב מג'אדלה: עדיין, בעל המאה הוא בעל הדעה.

גאלב מג'אדלה: הכוח בידי העירייה, המימון בידיה.

גאלב מג'אדלה: העירייה מממנת ומתחזקת, מה שאת רוצה.

גאלב מג'אדלה: אם היא רואה ששלישיית ההורים השכולים בוועד המנהל, שהם הרוב, אינה פועלת למען העניין, לא בהרמוניה, לא בתיאום, לא כפי שצריך – אפשר להתנער מזה, להגיד: תמשיכו לעשות מה שאתם רוצים, אני לא נותן תקציב.

ערן פולק: אתה מחייב אותם בחוק לתת.

גאלב מג'אדלה: אבל אם יש להם סיבה מספקת,

נועה בן אריה: לא, אין סיבה מספקת, זו עילה לתביעה.

נועה בן אריה: אם אני מחויבת בחוק לתת תקציב וקובעת נציגות כלשהי שלא עשיתי את זה,

גאלב מג'אדלה: רוב לא בסדר לא יכול להמשיך לפעול, לא ציבורית ולא משפטית.

נועה בן אריה: הדברים נשארים עמומים מדי.

גאלב מג'אדלה: נניח שהייתי ראש עיר.

גאלב מג'אדלה: אני אומר בכנות, לא הייתי רוצה שבגוף של שבעה חברי ועד מנהל יהיה לי רוב.

גאלב מג'אדלה: הייתי רוצה שלהורים יהיה רוב, בתנאי שהם יוכיחו שזה מתנהל בסדר.

גאלב מג'אדלה: אם חלילה נגיע למצב שזה לא מתנהל בסדר, יהיה אפשר להגיד: נתתי אמון, אני לא ממשיך.

גאלב מג'אדלה: בכל הכבוד, אנחנו בני אדם, לא רובוטים.

יהונתן בורוביץ: משאירים פתח לבתי משפט בנושא הזה, תביעות משפטיות של קבוצת הורים שכולים.

יהונתן בורוביץ: הם יגידו: על סמך מה אומרים שאיננו עושים את תפקידנו?

גאלב מג'אדלה: מבקר העירייה יכול לעשות ביקורת במערכת הזאת?

גאלב מג'אדלה: יכול.

יהונתן בורוביץ: אבל הוא לא הסמכות.

גאלב מג'אדלה: רבותי, אתם מדברים על בני אדם.

גאלב מג'אדלה: הם ירצו לתת דוח לציבור שלהם, ששלח אותם.

יהונתן בורוביץ: הם לא כפופים לציבור.

יהונתן בורוביץ: למה שייתנו דוח?

גאלב מג'אדלה: הם לא נבחרים אחת לחמש שנים?

יהונתן בורוביץ: לא על-ידי הציבור.

גאלב מג'אדלה: סליחה, יש להם שולחים.

גאלב מג'אדלה: הארגון שלהם בוחר אחת לחמש שנים.

גאלב מג'אדלה: אם העירייה תוכיח באמת שהאנשים האלה חטאו למטרה שלמענה נשלחו על-ידי הציבור שלהם, ההורים השכולים, הם ילכו הביתה.

אלי דהן: גם ההורים השכולים לא יבחרו בנו שוב.

גאלב מג'אדלה: זה מזכיר לי קבוצת כדורגל.

גאלב מג'אדלה: היה לי על זה ויכוח של שנים עם ראשי הערים, אבל הוא הסתיים, כי אחרי חודש ראו את מבחן התוצאה.

גאלב מג'אדלה: הנהלת הפועל מתוקצבת על-ידי העירייה, וראש העיר יכול להחליט שיהיה לו שם רוב.

גאלב מג'אדלה: אמרנו: לא, תן זכות חתימה ותן חבר בהנהלה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה שהעירייה תתקצב, תהיה מיוצגת ומעורבת.

גאלב מג'אדלה: לכן אני נותן זכות חתימה של אחד מתוך שלושה, מחייב, ובהנהלה אני נותן חבר אחד מתוך שבעה.

גאלב מג'אדלה: אחרי חודש הוא ראה שבאמת ההנהלה פועלת למען הקבוצה, ואמר שהוא יכול לוותר אפילו על זה כי הוא רואה שעובדים בסדר.

יהונתן בורוביץ: אני חושב משאירים פה פתח גדול מדי, אדוני היושב-ראש, הבעיות יצוצו.

יעקב מרגי: שמענו את דעתכם.

גאלב מג'אדלה: למה יש בתי משפט?

גאלב מג'אדלה: אם חלילה וחס ההורים השכולים, שבאו למטרה הזאת מתוך כל השיקולים שאתה מכיר, לא יעשו עבודה נאמנה – זה אומר הרבה.

יחזקאל לביא: לא יבחרו בהם.

יעקב מרגי: האיזון בהצעת החוק הוא ראש הוועד המנהל.

יעקב מרגי: הוא מפצה על היחס של שניים לעומת שלושה.

נועה בן אריה: אין קשר.

יעקב מרגי: בכל הכבוד, אני חושב שאני מכוון לדעת היושב-ראש.

יעקב מרגי: קיבלתם במה, הבהרתם את עצמכם מעל ומעבר.

יעקב מרגי: שמענו את דעתכם.

נועה בן אריה: אז לשתוק?

גאלב מג'אדלה: אתה צודק שליושב-ראש שהוא נציג העירייה יש מעמד.

יעקב מרגי: זה יושב-ראש הוועד המנהל, בכל הכבוד.

דוד אזולאי: כנראה שכחנו: אנחנו עוסקים ביד לבנים, זה מקום להנצחת הילדים, הבנים שאינם אתנו.

דוד אזולאי: זאת המטרה.

דוד אזולאי: מישהו יעלה על דעתו, ואני אומר זאת בזהירות רבה, לגבי השלטון המקומי – אם אתם כל כך חוששים, אולי אתם באים בידיים לא כל כך נקיות.

נועה בן אריה: אני מתפלאת על ההערה.

דוד אזולאי: תרשי לי, אנחנו מכירים.

גאלב מג'אדלה: חבר הכנסת אזולאי, לא מתאים.

דוד אזולאי: אדוני היושב-ראש, אמרת דברי חוכמה קודם.

דוד אזולאי: אמרת: בעל המאה הוא בעל הדעה.

דוד אזולאי: אני מקבל את זה.

דוד אזולאי: הוכחה לכך: יש כאן נציגות של הארגון בירושלים, אבל ברגע שהעירייה החליטה שהיא מפסיקה את הפעילות שלה, הפסיקו.

דוד אזולאי: יש ועד, אין ועד, יש הורים, אין הורים – לא התחשבו בשום דבר.

דוד אזולאי: רמסו את הכבוד של כולם והיום ההורים מחזיקים את העניין.

גאלב מג'אדלה: וכאן העירייה לא צודקת.

גאלב מג'אדלה: על אחת כמה וכמה אם תהיה צודקת.

דוד אזולאי: אנחנו מביאים עובדה שלא ידענו עליה לפני החוק הזה.

דוד אזולאי: לכן אני אומר, אין ספק שלכולנו יש מטרה קדושה וטובה.

דוד אזולאי: בית יד לבנים הוא מקום להנציח את זכר אותם חללים.

דוד אזולאי: אם כך, מה זה משנה לשלטון המקומי אם מדובר על שניים או שלושה חברים?

דוד אזולאי: מה הולכים לעשות שם, ריקודי בטן?

יהונתן בורוביץ: לפעמים הבניין משמש לאירועי תרבות אחרים, כן, חייבים לומר זאת.

גאלב מג'אדלה: רבותי, אני לא מקבל את המקהלה.

גאלב מג'אדלה: הוא אומר את דעתו.

יהונתן בורוביץ: זו לא דעתי, זו האמת, זה נכס של העירייה.

דוד אזולאי: שמענו את דעתך.

דוד אזולאי: אני לא רוצה לגלוש.

דוד אזולאי: יש פה הצעה, בלב לבה של הצעת החוק, שיהיו שלושה הורים שכולים שנבחרים בצורה מסודרת.

גאלב מג'אדלה: אני לא מציע לנקוב במספר.

גאלב מג'אדלה: אני מציע להגיד שיהיה רוב להורים השכולים.

גאלב מג'אדלה: אולי ביישוב מסוים ירצו שיהיו שבעה חברים?

גאלב מג'אדלה: נקבע רוב לנציגי ההורים השכולים.

עידו בן יצחק: אבל נצטרך לתחום את גודל הוועד המנהל.

גאלב מג'אדלה: אל תגביל את עצמך בחוק, אולי ביישוב מסוים ירצו חמישה חברים וביישוב אחר ירצו שבעה חברים?

גאלב מג'אדלה: אתה לא יודע מה הנסיבות.

יעקב מרגי: אנחנו חסים על הרשויות המקומיות.

יעקב מרגי: כאן חוששים להעמיס.

יעקב מרגי: לכן אמרנו: שני עובדים שלהם.

גאלב מג'אדלה: כל ההסתייגויות של עו"ד בן אריה נתקבלו, חוץ מהרכב הוועד מנהל.

גאלב מג'אדלה: אני תמיד מציע לתת רוב לציבור, לא למוסד, רוב לקהילה.

גאלב מג'אדלה: על אחת כמה וכמה בנושא רגיש כזה.

גאלב מג'אדלה: לכן אני מציע שתביאי את ההסתייגויות ואת ההערות שלך.

גאלב מג'אדלה: נכניסן להצעת החוק.

גאלב מג'אדלה: לגבי עלויות תקציביות, מר בורוביץ – תעזוב את זה כרגע.

גאלב מג'אדלה: אני מציע שבשלב הזה לא נדבר על עלויות תקציביות.

גאלב מג'אדלה: אם כי אין פרות קדושות בשפה של האוצר.

גאלב מג'אדלה: אני מציע שתביאי את הסתייגויותייך, נעביר את זה לקריאה ראשונה.

גאלב מג'אדלה: אני לא מבטיח שנגיע לקריאה שנייה ושלישית, כי אנחנו רוצים לעשות עבודה בין הקריאות – גם עם האוצר, גם עם משרד הפנים, גם עם משרד המשפטים, גם עם מרכז השלטון המקומי.

גאלב מג'אדלה: נצא לדרך.

דוד אזולאי: אם תהיה הסכמה של כל הגורמים לפני קריאה שנייה ושלישית?

גאלב מג'אדלה: אם תביאו נוסח מוסכם, אקיים דיון ואעביר.

גאלב מג'אדלה: אני מוכן לעשות את זה.

גאלב מג'אדלה: אני בהחלט מקבל את רוב הדברים שאמרה עו"ד ב ן אריה, נציגת השלטון המקומי, מלבד ההרכב.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 1 להצעת החוק.

אריאלה קלעי: מר בורוביץ אומר שזה כבר בעייתי.

אריאלה קלעי: הוא אמר את האמת, והיא שהבניינים האלה הם כנראה רכוש המועצות המקומיות.

אריאלה קלעי: הם משתמשים בהם, גם אם זה לא נעים, לדברים נוספים.

אריאלה קלעי: אם אתה כותב את זה, אתה גורם לכך שהרשות המקומית שהיא בעלת הבניין, לא תוכל להשתמש בו.

דוד אזולאי: "אירועים תרבותיים הולמים", זה בסדר?

אלי בן שם: אנחנו בעד זה, מעודדים את זה.

יהונתן בורוביץ: זה לא בהצעה, אני מסכים עם כבוד חבר הכנסת.

עידו בן יצחק: בסדר.

עידו בן יצחק: ולפני סעיף 2 נוסיף: "רשות מקומית רשאית להקים בתחומה יד לבנים".

גאלב מג'אדלה: בסדר.

גאלב מג'אדלה: אני יוצא לרגע.

יחזקאל לביא: אפשר יהיה להקים מבנה ערטילאי שלא משמש לכלום, ולקרוא לו "יד לבנים".

עידו בן יצחק: אמרתי "בית יד לבנים".

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 2.

עידו בן יצחק: נוסיף כאן פסקה: "(4) פעילויות תרבות".

נועה בן אריה: פעילות תרבות, פעולות קהילתיות.

דוד אזולאי: כתבנו "פעולות קהילתיות", בסעיף (1).

דוד אזולאי: נכתוב פעילות תרבות.

יעקב מרגי: פעילות תרבותית קהילתית הולמת.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 3(א)(1).

נועה בן אריה: אני מבקשת שייכתב "שני עובדים מהרשות המקומית".

דוד אזולאי: ואת רוצה שזה יאושר על-ידי מועצת העיר?

נועה בן אריה: לא.

עידו בן יצחק: מי ימנה את העובדים?

דוד אזולאי: ראש העיר.

דוד אזולאי: אני מציע להוסיף בפסקה (1): ראש הרשות ימנה שני עובדי רשות מקומית בעלי השכלה בתחום וכישורים מתאימים.

נועה בן אריה: מה זה "השכלה בתחום"?

יהונתן בורוביץ: רק "בעלי כישורים מתאימים".

נועה בן אריה: גם "כישורים" זה לא מתאים.

יעקב מרגי: את מדברת על פעילות תרבותית קהילתית.

יעקב מרגי: אני לא רוצה שמחר יביאו לי עובד אגף שפ"ע שלא מצאו לו שום דבר אחר בניידות עובדים.

נועה בן אריה: בעלי "כישורים מתאימים".

אלי דהן: ביד לבנים היום זה האחראי על הבינוי, אין לו קשר לכלום.

נועה בן אריה: "בעלי כישורים מתאימים".

דוד אזולאי: ראש העיר ימנה שני עובדי הרשות המקומית בעלי כישורים מתאימים.

דוד אזולאי: בסדר.

עידו בן יצחק: אני קורא את פסקה (2).

דוד אזולאי: הארגון היציג של ההורים השכולים ימנה שלושה נציגי משפחות שכולות, תושבי הרשות המקומית, שיעשו את מלאכתם בהתנדבות.

דוד אזולאי: הדגש הוא על "תושבי המקום", שלא ייווצר מצב שמביאים ממקום אחר.

נועה בן אריה: סעיף 3(ב)(1) צריך להימחק.

עידו בן יצחק: נכון.

עידו בן יצחק: אמרנו שאת עובדי הרשות ממנה ראש העיר.

עידו בן יצחק: לא צריך להגיד את זה.

עידו בן יצחק: גם סעיף (ב)(2) מבוטל.

דוד אזולאי: יופי.

דוד אזולאי: פתרנו גם את הבעיה של נציבות שירות המדינה.

עידו בן יצחק: נכון, אני קורא את סעיף 3(ג).

דוד אזולאי: להוסיף: "שמינה ראש הרשות".

נועה בן אריה: זה אותו עובד, אנחנו לא מוסיפים עוד עובד.

דוד אזולאי: הוא ממנה שניים, מי היושב-ראש?

דוד אזולאי: שראש הרשות ימנה את היושב-ראש.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 3(ד).

דוד אזולאי: מתי מסתיימות חמש השנים?

דוד אזולאי: זה לא קשור לקדנציה של הרשות.

דוד אזולאי: מה אם ראש הרשות התחלף ובא ראש רשות אחר, הוא יכול להחליף את הנציגים ואת היושב-ראש?

נועה בן אריה: לא, הוועד מחייב חמש שנים.

ערן יוסף: אולי כדאי לכתוב "לכל היותר חמש שנים".

ערן יוסף: מה נעשה אם הוועד לא מתפקד, ניתקע אתו חמש שנים?

ערן יוסף: אם כותבים "לכל היותר", אפשר להחליף.

יעקב מרגי: ראש הרשות ממנה.

יעקב מרגי: הוא גם מפרק.

אריאלה קלעי: "תקופת הכהונה תימשך חמש שנים".

דוד אזולאי: אם ראש הוועד לא מתפקד, איך מחליפים אותו?

דוד אזולאי: יותר מזה, מה קורה כשראש הרשות מתחלף, הוא יכול להחליף?

אלי דהן: ואם בעיני ראש הרשות לא תמצא חן דרך העבודה, שיפרק.

אלי דהן: אני מציע להשאיר זאת חמש שנים, ובתום הקדנציה ייבחרו חדשים.

נועה בן אריה: בכל מקרה, גם אם תהיה בעיה במשך התקופה, אם הוועד הוא עם רוב לנציגי המשפחות, להם בוודאי תהיה יכולת להשפיע, להשפיע על ראש הרשות הנבחר שצריך להחליף את הוועד.

נועה בן אריה: כדאי להשאיר את זה כך.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 4.

נועה בן אריה: אין צורך בסעיף 5, הוא נבלע בסעיף 6.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 6(א).

ערן יוסף: לא צריך את זה.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף קטן (ב).

ערן יוסף: אין צורך, זה נקבע במטרות בהתחלה.

עידו בן יצחק: בסדר.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף קטן (ג).

דוד אזולאי: ולהוסיף: "ובתיאום עם הרשות המקומית".

דוד אזולאי: מדובר על כספים, מי יפקח.

יעקב מרגי: יש ועד מנהל, יש לו נציג ברשות.

דוד אזולאי: השאלה היא אם הוא יכול לפקח על הכספים האלה.

אלי דהן: הוא עושה את זה.

דוד אזולאי: אם יש תקנון, בסדר.

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 7: נכתוב כאן "שר הפנים, בהסכמת שר הביטחון".

מוטי שלו: "שר הביטחון בתיאום עם שר הפנים".

דוד אזולאי: הסיכום היה לקבוע את שר הביטחון ואת שר הפנים.

עידו בן יצחק: בדרך כלל נותנים סמכות לשר אחד.

אריאלה קלעי: חבר הכנסת אזולאי, אם תכתוב את זה כך, לא יהיו תקנות.

יעקב מרגי: אני מציע "שר הפנים בהסכמת שר הביטחון".

יעקב מרגי: או "בתיאום".

עידו בן יצחק: נכתוב "בהסכמה", בנוסח הרגיל לתקנות.

עידו בן יצחק: נכתוב גם "ביצועו" ולא "אכיפתו".

עידו בן יצחק: אני קורא את סעיף 8.

עידו בן יצחק: הפירוק הוא על-ידי ראש הרשות, ולא כפי שנכתב.

עידו בן יצחק: כמובן, בהכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית נקבע לוח זמנים.

דוד אזולאי: מקובל.

דוד אזולאי: אני מעלה את הצעת החוק להצבעה.

עידו בן יצחק: רק אחד מחברי הכנסת הנוכחים יכול להצביע.

דוד אזולאי: אני יודע.

דוד אזולאי: אני מעביר אותה פה אחד.

דוד אזולאי: אין מתנגדים, אין נמנעים.

דוד אזולאי: תודה.