ועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא הסחר בנשים, כנסת 16, פרוטוקול מספר 19, 2004-07-18 10:00

זהבה גלאון: לפני שרינת תספר על המקלט עצמו, יש משהו שמטריד אותנו ברמה הקונספטואלית, מה שמטריד אותנו זו הגישה שקובעת שרק נשים שמוכנות להעיד תישהנה במקלט.

זהבה גלאון: בזמנו הדיבורים היו שגם נשים שנעצרות כקורבן לעיסוק בזנות גם הן תוכלנה לשהות במקלט למרות שהן מסרבות להעיד משיקוליהן.

זהבה גלאון: אני מבינה שכרגע המצב הוא שרק נשים שמעידות יכולות להגיע לכאן?

מנחם רקשל: אני רוצה לגעת ברמה הקונספטואלית, קודם כל הממשלה החליטה ואנחנו עובדים לפי החלטת ממשלה.

מנחם רקשל: הממשלה לא החליטה שרק נשים שמעידות, הממשלה החליטה שנשים שמעידות יחד עם מקרים הומניטריים יוכלו להיות פה, אבל ההעדפה תינתן לנשים מעידות.

מנחם רקשל: החשש היה שתהיה פה הצפה, ואם יהיה כאן מלא עם נשים שמעידות, ההעדפה צריכה להיות להן, כי לממשלה היה אינטרס בעניין של העדות.

מנחם רקשל: הכלי שבאמצעותו אנחנו מקבלים נשים למקלט על פי ההחלטה שנקבעה מהיום הראשון היא המשטרה.

מנחם רקשל: המשטרה היא זו שמפנה לכאן את הנשים לאחר שהן עוברות את הפרוצדורה שרינת תספר עליה, ואנחנו מקבלים אותן.

מנחם רקשל: לעולם לא סירבנו לבקשת המשטרה, ההפך הוא הנכון היו במקלט גם נשים שלא העידו.

מנחם רקשל: זה נכון שהן לא הרוב.

זהבה גלאון: ממה שהבנתי מהמשטרה, הוראות המשטרה הן שנשים נעצרות ונשאלות אם הן מוכנות להעיד, ברגע שהן מסרבות, ההוראה היא פשוט לגרש אותן וישר מעבירים אותן למתקן מיכל או מגרשים אותן, זאת אומרת שאין בכלל את האופציה להגיע לכאן.

זהבה גלאון: איפה אתם?

זהבה גלאון: האם אתם ערוכים לקלוט את הנשים הלאה?

מנחם רקשל: הוועדות שדנו בנושא בעבר החליטו שבמקלט כזה צריכים להיות שני אגפים, אגף אחד הוא האגף הפתוח והאגף השני הוא האגף השמור, צריך לזכור שהמתקן הזה לא הוכרז כמקום משמורת, ואני חושב שאסור שיוכרז מקום משמורת כי אז יש בעיה עם העדויות, אז מכיוון שהוא לא הוכרז ככזה, כל אישה צריכה לרצות להיות כאן.

מנחם רקשל: אי אפשר להחזיק אישה בניגוד לרצונה וכל אישה שנמצאת כאן במקלט יודעת את זה וכשהן לא מבינות את זה מספיק טוב ויש להן טענות הן אומרות לרינת להביא את זה עם הכובע מירושלים, שזה עבדך הנאמן, שיגיד להן מה מותר ומה אסור.

גדעון סער: כמה נשים נמצאות כאן.

מנחם רקשל: 23 נשים, השאלה טובה כי חתמנו על הסכם עם העמותה שבהסכם הזה אנחנו משלמים כל הזמן עבור 35 נשים מפני שאחרת, לפי התקורות של המקלט שנקבעו, העמותה תצטרך לסגור אותו מהר מאד.

מנחם רקשל: אנחנו משלמים עבור 35 נשים למרות שיש רק 23 נשים, המקלט ערוך ל- 50 ויכול להרחיב את המקומות שלו ל- 70, כך נקבע במכרז ולזה אנחנו יכולים להגיע.

מנחם רקשל: לשאלתך, אני רוצה לומר שלא נוצלה עד היום האופציה לשלוח אישה לכאן כדי להרהר האם היא רוצה למסור את העדות שלה או לא.

מנחם רקשל: בנינו כאן מתקן שמור, אנחנו לא מפעילים אותו כי כרגע אין סיבה להפעיל אותו, הנשים רוצות להיות פה.

מנחם רקשל: אבל האופציה הזו באופן עקרוני קיימת וזו החלטת הממשלה.

רינת דוידוביץ: לא הפעלנו אותו כי חשבנו שגם נשים שהמשטרה לא נותנת להם לצאת, עדיף להן שתהיינה כאן במקלט עם כל שאר הבנות ויהיו להם תנאים פתוחים והן לא תצטרכנה להיות באגף השמור ולא לצאת, זה היה נראה לנו יותר אנושי.

זהבה גלאון: זאת אומרת שאתם אומרים לי לדבר עם המשטרה.

זהבה גלאון: ..

מנחם רקשל: מכיוון שהדבר הזה עלה גם על ידי ארגוני הנשים, אני חושב שיש מקום לנהל דיון מסודר אצלך, הצעתי להם גם לנהל דיון מסודר אצלך ולבקש סדרי הפניה.

מנחם רקשל: אפשר לנהל את הדיון ולבדוק את כל הדברים האלה.

מנחם רקשל: אם היו כאן היום 70 נשים אז כל השיחה הזו לא הייתה מתקיימת אבל אנחנו טוענים שיכול להיות שבסוף השנה נצטרך להביא להחלטת ממשלה שאין מקום להחזיק את המקלט כי אין בו מספיק תפוסה ובמצב הזה חייבים לקיים שיחה.

רינת דוידוביץ: בסקירה אני אספר כיצד הדברים נעשים בפועל מבחינת ההפניה.

רינת דוידוביץ: אני רינת דוידוביץ, מנהלת המקלט, אני מאד שמחה לארח אתכם כאן, אני חושבת שנפלה בידי הזכות להופיע בוועדה ואני מקווה שאני אצליח להציג את הצוות שלי לפחות טוב כמו שמנחם הצליח להציג אותי, כי אני חושבת שיש פה הרבה נשים שהן שותפות לעשייה הזו.

רינת דוידוביץ: חוץ ממני יש את איילת, שהיא מרכזת המקלט, עובדת סוציאלית בהכשרתה שניהלה בעבר מרכז לטיפול בסמים.

רינת דוידוביץ: היא נותנת את הדרכה למדריכות שנמצאות כאן, אחראית על הפעילות השוטפת של היומיום, על סדר היום במקלט, ועל הפרוייקטים המיוחדים שאנחנו עושים.

רינת דוידוביץ: כיום היא גם אחראית על הנושא של העבודה של הנשים.

רינת דוידוביץ: מלבד איילת יש עוד שתי עובדות סוציאליות יוליה וורד, יש הרבה גורמים במעורבים גם בהפעלה של המקלט וגם בטיפול בנשים אם זה סיוע משפטי משטרה ושירותים אחרים, והן אחראיות על התיאום בין הגורמים והטיפול הפרטני בנשים.

רינת דוידוביץ: יוליה תתאר את הפרויקט שהיא עושה, של חזרה בטוחה, שזה הקשר שלנו עם מדינות המוצא שמהן מגיעות הנשים.

רינת דוידוביץ: אנחנו רואות חשיבות רבה לעזור להן להתקבל יותר בברכה במדינה שלהם ולהשתמש בכלים שלמדינות שלהן יש להציע בשביל לעזור להם לא לחזור לכאן אחר כך.

רינת דוידוביץ: יש אם בית במשרה מלאה, היא דוברת רוסית והיא גם ערכה את השולחן שאתם רואים מאחוריכם ואתם מוזמנים להתכבד.

רינת דוידוביץ: אני מוכרחה לציין שהיא ביקשה ממני להגיד לחברי הכנסת שלנשים יש את אותו דבר כמו שהם קבלו.

רינת דוידוביץ: היה לה מאד חשוב להגיד שאת כל הפירות והמטעמים גם הנשים שלנו מקבלות וזה לא רק לכבודכם, אני רק מעבירה את המסר.

רינת דוידוביץ: היא אחראית על התפעול השוטף של הבית הן מבחינת הזמנות הן מבחינת חדר האוכל ומטבח, ששם הבנות מבשלות לעצמן.

רינת דוידוביץ: יש שמונה מדריכות, רגינה היא הנציגה שלהן, המדריכות שלנו כולם דוברות רוסית בעלות תואר ראשון חלקן אף שני ושלישי במדעי החינוך והחברה.

רינת דוידוביץ: הן מאיישות את המקום 24 שעות ביממה, כמו שרגינה אומרת, כשאת הולכת, אני הבלבוסתית כאן.

רינת דוידוביץ: הן מסייעות לנשים, ביומיום שלהן, הן מלוות אותם ואני חושבת שהן עושות עבודה חשובה מאד.

רינת דוידוביץ: חוץ מזה יש לנו מזכירה, אב בית, רופאה, ד"ר בן דוד שעובדת כאן פעמיים בשבוע פעם בוקר ופעם אחר הצהרים.

רינת דוידוביץ: היא מקבלת את הנשים ומפנה אותן במידת הצורך לקבל שירותים רפואיים באיכילוב.

רינת דוידוביץ: יש גם רופאה פסיכיאטרית שעובדת על בסיס קריאה שלנו שפוגשת הרבה נשים שמעלות כל מיני מצוקות מקושי להירדם בלילה ועד חרדות וקשיים שעולים מאירועים שקרו להם, נשים שעברו התעללות ואונס, לא רק בארץ, גם לפני שהן הגיעו.

רינת דוידוביץ: הן מטופלות גם על ידי העובדות הסוציאליות שלנו כאן ומקבלות גם טיפול פסיכיאטרי, שהוא גם טיפול תרופתי שחלק מהנשים מקבלות גם.

רינת דוידוביץ: חוץ מזה יש לנו קב"ט ומערך אבטחה שלם שראיתם בכניסה, שבדרך כלל הוא יותר דקדקני, הם בעצם מתוקצבים ומממומנים על ידי המשרד לביטחון פנים.

רינת דוידוביץ: יש שלושה מאבטחים במשמרת חוץ מהקב"ט ומערכת אבטחה שכוללת את הגדר.

זהבה גלאון: זו אבטחה שבאה למנוע כניסה לכאן או בריחה מכאן.

רינת דוידוביץ: הנשים לא בורחות הן עוזבות דרך דלת אף אחד לא מחזיק אותן כאן בכוח.

רינת דוידוביץ: הגדרת האיום לפני שהקימו את המתקן הייתה מפני כל מיני סכנות של סרסורים שירצו לבוא ולחטוף נשים לאיים עליהם או להדיח אותם אבל עד כה לא היו מקרים כאלה, ואני מעדיפה שיהיו מאבטחים ושלא יהיו מקרים כאלה.

רינת דוידוביץ: אני רוצה לדבר על מאיפה הנשים הופנו אלינו עד כה.

רינת דוידוביץ: המקלט נפתח ב-15 בפברואר השנה שזה כחצי שנה, פתחנו כשהייתה אישה אחת שתיזכר לעולם, והייתה חשיבות מאד גדולה לפתוח את המקלט.

רינת דוידוביץ: נתנו את ההיתר כמה שיותר מהר כי היו גם כל מיני תלונות של השכנים, כמו שציין מנחם והעדפנו שזה יפתח לפני שיוצא צו מניעה.

רינת דוידוביץ: כמו שרוברט אמר, רוב הנשים הופנו לכאן על ידי ימ"ר תל-אביב אחר כך ימ"ר ירושלים, בעיקר מאזור המרכז אבל כפי שאתם רואים יש נציגויות של הרבה תחנות בארץ.

רינת דוידוביץ: היום יש 23 נשים במקלט, 21 עדות, ושתי נשים מסיבה הומניטרית.

רינת דוידוביץ: אלו שתי נשים שקבלו אשרת שהייה למשך שנה מידי שר הפנים עוד לפני שהוא הצהיר את ההצהרות, אחת מהן הגיעה למקלט ממעשיהו והשניה שוחררה בעקבות אישור של השר וביקשה להגיע לכאן כי לא היה לה לאן ללכת.

רינת דוידוביץ: שתיהן שוהות במקלט כשהן יודעות שהן יכולות ללכת, הן עושות מה שהן רוצות ובשלב הזה הן מעדיפות להיות כאן.

רינת דוידוביץ: תהליך ההפניה לכאן מתבצע על ידי היחידות, כאשר יש פשיטות, נשים שבורחות או נשים שנמצאות במתקני כליאה ואומרות שהן רוצות להעיד הן באמצעות ארגוני ה- N.G.O בארץ, או ריטה חייקין שמסתובבת בין בתי הכלא או באמצעות עורכי הדין, כיום יש ליין חדש של עתירות שמגישות נשים באמצעות עורכי הדין שלהם שהן רוצות להתלונן על סרסור ואז בבית משפט החליטו שהמשטרה צריכה לחקור והן מופנות למקלט.

רינת דוידוביץ: הן עוברות ביקורת על ידי משרד הפנים, זה מעין שימוע שעושים להם איך הן הגיעו לארץ, אם הן הסתננו הגיעו באשרת תייר, הן מספרות את הסיפור הראשוני שלהן.

רינת דוידוביץ: לאחר מכן בשימוע יש אפשרות להגיד או שהן עוברות למשמורת כי כל הנשים ששוהות במשמורת עוברות את השימוע הזה או שהן משוחררות בתנאים מגבילים למקלט.

רינת דוידוביץ: שאלת אותי על המקרים ההומניטריים, יש הרבה נשים שארגוני הנשים רוצות להפנות, למשל המשטרה עשתה פשיטה על מכון ליווי ושאלה את האישה אם היא רוצה להעיד, והיא אמרה שלא, ואז היא עוברת למתקן מיכל.

רינת דוידוביץ: את אומרת שאולי בעצם אפשר להעביר אותן לכאן.

רינת דוידוביץ: חוץ מזה הרבה ארגונים פונים אלי ואומרים שיש להם אישה עם סיפור חיים מאד קשה והיו רוצים שירחיקו אותה או יעשו משהו בשבילה קודם בארץ, ואז מה אנחנו עושים?

רינת דוידוביץ: כמו שמנחם ציין, אנחנו מפנים אותם למאיר כהן, אני מוכרחה להודות מאז המפגש האחרון שלנו בוועדה בעניין של פרסום הדוח, יש יותר היענות מצדם גם להיעתר למקרים הומניטריים, אבל כמו שנאמר, העדיפות היא קודם כל לנשים שמעידות.

רינת דוידוביץ: השקף השני מדבר על כמה נשים מגיעות למקלט מכל ימ"ר, כמה עזבו וכמה הורחקו.

רינת דוידוביץ: כמו שאתם רואים מימ"ר תל-אביב יש את אחוז הנשים הגדול ביותר.

רינת דוידוביץ: אני שמחה שרוברט כאן כי זה מאפשר לי לא להגיד דברים מאחורי גבו של אף אחד, אני חושבת שיש משמעות רחבה מאד לשיתוף הפעולה שלנו עם היחידות החוקרות.

זהבה גלאון: מה ההבחנות בין הורחקה ועזבה?

רינת דוידוביץ: הורחקה זו אישה שסיימה להעיד והוחזרה באמצעותנו למדינת המוצא שלה.

רינת דוידוביץ: עד כה היו שבע נשים כאלה.

זהבה גלאון: לשון נקיה של "גורשה".

רינת דוידוביץ: אני מקווה שלא רק הלשון נקיה, אלא גם התהליך יותר נקי.

רינת דוידוביץ: על נשים שעזבו, החלטנו לשנות את הקונספציה מ"ברחו" ל"עזבו" כי כמו שמנחם אמר, השהות כאן היא וולונטרית ולהגיד שהנשים ברחו מכאן זה לא ממש מדויק.

רינת דוידוביץ: גם אם אישה תבוא אלי ותגיד שהיא לא רוצה להיות פה והיא רוצה ללכת למקום אחר, אני אפנה אותה ליחידה החוקרת ואני אגיד שהאישה הזו מבקשת לעזוב.

רינת דוידוביץ: הכי הרבה נשים שנכחו אצלנו במקלט הן מימ"ר ירושלים ויש לנו מערכות יחסים מאד מיוחדות עם החוקרים מביאים את הנשים לכאן.

רינת דוידוביץ: אני בהחלט חושבת שמדינת ישראל הייתה צריכה מקום כזה שבו האישה תקבל טיפול כולל, אני לא חושבת ששוטר כזה או אחר צריך ללוות אישה להפלה או לדאוג איך היא תורחק מהארץ או לדבר עם מקלטים בחו"ל או לעשות את כל הדברים שנעשים פה.

רינת דוידוביץ: אבל מצד שני אני גם לא חושבת ששוטר צריך לזרוק אותה כאן במקלט ולבוא ולאסוף אותה רק כשהיא צריכה להעיד.

רינת דוידוביץ: אני חושבת שכשהיא יודעת שיש לנו מערכת יחסים תקינה עם חוקר וכשיש הפריה הדדית, אם יש בעיה למשל כמו שאנחנו חושבים שאישה משתמשת בסמים או שותה אלכוהול במידה שמשפיעה על התפקוד שלה , אנחנו עושים שיחה משותפת.

רינת דוידוביץ: אנחנו אומרים לשוטר שהיא הכינה חבילות ויכול להיות שהיא מתכוונת ללכת או שעובר עליה משהו, בוא לכאן ונעשה שיחה ביחד.

רינת דוידוביץ: כשיש שיתוף פעולה הדדי אני חושבת שרוב הנשים מבינות שהן צריכות להיות.

זהבה גלאון: איך זה מבחינה מספרית.

רינת דוידוביץ: עד כה הגיעו למקלט 55 נשים, ביום שישי הגיעה לכאן אישה, כיום יש 23 נשים, שבע נשים הורחקו ו- 17 נשים מחכות למשפט.

גדעון סער: מה בדרך כלל הסיבות שהן עוזבות.

רינת דוידוביץ: לפחות בתחילת הדרך, כשפתחנו את המקלט קבענו שבין 16:00 ל- 18:00 אלה השעות של שעות הפנאי שלהן שהן יכולות לצאת.

רינת דוידוביץ: היום רוב הימים הן יוצאות בין 16:00 ל- 20:00, יומיים בשבוע הן יוצאות בין 16:00 ל- 23:00 ובשבת הן יוצאות בין 13:00 ל- 20:00.

רינת דוידוביץ: כאן מתחנו את השעות שהן יכולות לבלות מחוץ למקלט

גדעון סער: מה היה רע עם מה שהיה קודם?

רינת דוידוביץ: רוב הנשים הגיעו לכאן הגיעו ממלון סנטר ואנחנו קוראים להן "דור המדבר" כמה שזה נורא בעיני לקרוא להן כך כי חלקן באמת צעדו במדבר כדי להגיע לכאן, אבל זה המושג שהוטבע.

רינת דוידוביץ: הם הגיעו לכאן ממלון סנטר, חלק המשיך לעבוד בזנות ואף אחד לא שמר עליהם שם מבחינה ביטחונית ואף אחד לא אסף אותן מבחינה מנטלית.

רינת דוידוביץ: אז הן מגיעות למקום כזה, שיש בו גבולות ויש בו כללים ורוצים לדבר על הדברים וזה יצר בעייתיות מסוימת, עד לפני שבוע לא היו אשרות עבודה אז רוב הנשים קבלו דמי מחייה של 140 ש"ח לשבוע.

גדעון סער: מה שאת מזהה עכשיו זה יותר נטייה להישאר?

רינת דוידוביץ: אני חושבת שכן.

מנחם רקשל: יש משהו מאד מעניין מתצפית שלנו מבחוץ, למשל מותר להן לצאת בשעות אחר הצהרים, הרחבנו את השעות, אבל מחצית מהנשים לא יוצאות, הן לא רוצות לצאת.

מנחם רקשל: זאת אומרת שהגבולות שהן בודקות אותנו זה לא כל כך בגלל שהן רוצות את היציאות האלה כמו בגלל שהן רוצות לדעת כמה הן שולטות במצב.

מנחם רקשל: עצם הידיעה שיש להם שליטה במצב שלהן מספיקה .

מנחם רקשל: דוגמא לדיון שהיה ביני לבין רינת ביום חמישי, נשים שאלו אותנו אם הן לא יצאו אחר הצהרים האם יוכלו להרחיב את היציאה בשבת על חשבון השעות האלה.

מנחם רקשל: אמרתי לרינת שנשים שיוצאות לעבודה, ולא יכולות לנצל את השעות של אחר הצהרים, כדי ליצור את התמריץ לעבודה יכול להיות שלהן אפשר לתת אתה שעות של אמצע השבוע לשבת כדי ליצור דיפרנציאציה.

מנחם רקשל: ניסיתי לומר קודם שאנחנו לומדים תוך כי התהליך ואין לי ספק שהלמידה תוך כדי התהליך יוצרת יותר רגיעה במקלט.

זהבה גלאון: נשים עוסקות בזנות במהלך השהיה כאן?

רינת דוידוביץ: אני יכולה לומר שברמה המוצהרת זה לא משהו שאנחנו נתיר אם נדע אותו, וזה חד משמעית.

אתי לבני: הן מתחייבות לא לעסוק בזה.

רינת דוידוביץ: הן גם מתחייבות לא לעסוק בזה.

רינת דוידוביץ: אבל זה לא שהן צריכות שמדינת ישראל תגיד להן שזה לא מכובד שהם ימשיכו להיות כאן כדי לעבוד בזנות, אנחנו באמת מאמינות שיש לזה השפעה הרסנית לנפש שלהם ואנחנו רוצות לתת להן משהו אחר.

רינת דוידוביץ: יחד עם זאת אנחנו כן מפקחים מי האנשים שמגיעים לכאן לאסוף אותן ואם יש טיפוסים מפוקפקים אנחנו כן ערים לזה אבל אני לא עומדת עם משקפת ומסתכלת לאן הן הולכות.

רינת דוידוביץ: אישה שאני אדע שהיא עוסקת בזנות בצורה ודאית, תופנה ליחידה החוקרת ונטפל בזה גם אנחנו.

איילת פרקר: אני רוצה להוסיף שבדרך כלל כשהן מגיעות אנחנו עוד יכולים לראות ספיחים של עבודה עליהן, הן יוצאות ב- 16:00 עם מבט אטום, רואים שהן מכינות את עצמן בלבוש שהוא לא עד הסוף פרובוקטיבי אבל מתהלך משהו שהוא לא כל כך מחובר לעצמו.

איילת פרקר: מנחם רקשל: החלטת הממשלה אומרת שאנחנו צריכים להחזיק נשים פה עד שלושה שבועות.

איילת פרקר: אנחנו מאחלים לעצמנו שזה יהיה היום 6 חודשים.

גדעון סער: בגלל ההליך המשפטי?

מנחם רקשל: בגלל ההליך המשפטי, בגלל שעדין אין העדה מוקדמת שכולם מדברים על זה.

גדעון סער: האם יש מקרים שאחרי ההליך המשפטי הן נשארות פה?

גדעון סער: האם אחרי שהן מעידות הן צריכות להישאר?

מנחם רקשל: אחרי שהן מעידות אפשר להוציא אותן מהארץ וזה מה שכרגע מתבצע.

רינת דוידוביץ: אחרי שהאישה מסיימת להעיד אנחנו עובדים אתה על הפרידה, אנחנו מכינים אותה לקראת החזרה שלה והיום יש גם את הסיוע האזרחי שהן מקבלות שקצת מעכב כי חלק מההליכים האזרחיים קשורים.

רינת דוידוביץ: ההליך האזרחי הוא כפול אחד הוא הליך בבית הדין לדיני עבודה שבו הן תובעות מהמעסיק שלהן על זה שהוא לא נתן להם תנאים, שזה הליך יותר זריז וההליך השני הוא הליך בדיני המעסיקים שבו הן תובעות שיפצו אותן על סבל שהן עברו.

גדעון סער: כשאת מדברת על ההליך המשפטי את מדברת על ההליך המשפטי הפלילי?

רינת דוידוביץ: כן.

רינת דוידוביץ: התביעה האזרחית אפשרית בבית הדין לעבודה במקביל כי שם לא צריך שיהיה פסק דין.

גדעון סער: גם בתביעה אזרחית לא צריך שיהיה פסק דין, זה פשוט מקל על התהליך של הראיה.

אתי לבני: איך זה מתחבר, הרי תביעת נזיקין תיקח שנתיים.

זהבה גלאון: אבל היא לא חייבת לשהות כאן, היא מתחילה את התהליך, יש העדה מוקדמת ואז היא מורחקת.

מנחם רקשל: עו"ד זוברצקי שיושב אתנו בוועדת ההיגוי לסיוע משפטי מעלה כל פעם את השאלה ומה יקרה אחר כך שיצטרכו להעיד יביאו אותן מאוזבקיסטאן?

מנחם רקשל: אלו שאלות לא פשוטות.

רינת דוידוביץ: גם מבחינתן הן פוחדות ושואלות איך הכסף יגיע אליהן, אם בכלל יגיע.

רינת דוידוביץ: יש אישה שהגיע מימ"ר תל-אביב יש לה ילד בן שנה שנמצא כאן והיא התחילה תהליכים עוד לפני שהיא נכנסה להריון.

רינת דוידוביץ: היא הייתה במלון סנטר בהריון, ילדה, הילד כמעט בן שנה והיא עדין כאן.

מנחם רקשל: הייתה אישה שיצאה מהארץ עם שני ילדים.

רוברט ברטהולץ: הבעיה היא הזמן שלוקח בתל-אביב , לאותו משפט לוקח פי שתיים זמן מאשר בירושלים.

רינת דוידוביץ: בירושלים תוך חודשיים שלושה הם מסיימים.

רוברט ברטהולץ: יש לזה פתרון חלקי, ניתן להעיד העדה מוקדמת היום.

זהבה גלאון: בזמנו דברנו כמה פעמים עם השופט דן ארבל, אחרי הפגרה ניפגש עם עוד שופטים.

זהבה גלאון: הבעיה היא לא הפרקליטות.

מנחם רקשל: לא נמצה את הכל אבל לגבי המורכבות של התהליכים, אישה נמצאת כאן עם ילד, לפי חוקי מדינת ישראל על הילד חלים חוקי מדינת ישראל.

מנחם רקשל: כשאיילת העלתה התרשמות שיש הזנחה רגשית של הטיפול בילד כתוצאה מכל מה שקורה, ברור שהיינו צריכים לערב את פקידי הסעד ולעשות את כל התהליך כולו.

מנחם רקשל: זה דבר שלא לקחנו בחשבון כשמתחילים להיכנס נשים עם ילדים.

מנחם רקשל: למזלנו תל-אביב מאד מורגלת בעובדים זרים וילדים.

רינת דוידוביץ: עכשיו צריך לברר על מעון כי היא רוצה להתחיל לעבוד.

רינת דוידוביץ: השקף השני מעניין מהפן הזה שבסמוך להוראת ההקמה של המקלט, רוב הנשים שהגיעו אלינו היו ממדינות מולדובה.

רינת דוידוביץ: היום יש מצב שחצי מאוזבקיסטן ואחוזים יותר קטנים מרוסיה ואוקראינה.

רינת דוידוביץ: יש לזה השלכות לא רק מבחינת חיי היום יום במקלט, אנחנו מבחינים בתתי קבוצות שיש להם מנהגים אחרים, הן נשבעות בקוראן, יש להם אוכל אחר ומנטליות אחרת, יותר שמרנית ואפילו יותר אלימה.

רינת דוידוביץ: היה מעניין אותי כשהכנו את זה, ושיתפתי את מנחם, אם יש לזה משמעות שמגיעות פחות נשים ממקומות אחרים, האם זה בגלל שיותר קשה לגייס מהם, או בגלל יש יותר מניעה במדינה הזו, עוני...

זהבה גלאון: הכל קשור.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול שאלה לגבי הנתינות מאוזבקיסטן, ובכלל לגבי כל הנשים ששוהות כאן, מבחינת הקשר עם השגרירויות.

זהבה גלאון: אחת הטענות הקשות ביותר שנשמעו, וקיימנו על זה מספר ישיבות וכתבנו מכתבים מאד קשים לשגריר אוזבקיסטן, זה על כל הנושא של הקשר עם השגרירות.

רינת דוידוביץ: כשפתחנו את המקלט חשבנו שנמשיך להיעזר במיכל אלמוג ממנהלת ההגירה כדי שתמשיך לעמוד בקשר עם הקונסוליות ולהנפיק את תעודות המעבר.

רינת דוידוביץ: הקמנו מקום חדש וחשבנו שלא נשתלט על זה, אמרנו שהיא מכירה טוב ושיש לה יחסים טובים עם השגרירויות וכדאי שהיא תמשיך.

רינת דוידוביץ: מהר מאד עברנו להשתמש בשירותים שלנו, אחת המדריכות אצלנו אחראית על הנפקת תעודות המעבר וגם אחרי זה על אשרות משרד הפנים, והיא עומדת בקשר עם כל הקונסוליות.

רינת דוידוביץ: לאישה שמגיעה לכאן אנחנו נותנים טופס כזה, אם אין לה תיעוד, זו בקשה לתעודת מעבר, היא מצרפת את התמונות ואחת לכמה זמן נוסעת לשגרירות ומנפיקה את תעודת המעבר.

רינת דוידוביץ: אני מוכרחה להודות שדווקא עם אוזבקיסטן יש לנו קשר מאד הדוק, הוא מאד מעורב, גם הקונסול וגם השגריר, אני לא יודעת אם זה בגלל שהוא נעלב, חברת הכנסת גלאון שלחה לו כל מיני מכתבים והוא תמיד מגיע לכאן ומבקש שאני אגיד לה שזה הסתדר, והוא לא יודע מאיפה היא קבלה את האינפורמציה ושזה לא נכון.

רינת דוידוביץ: אז אני מפנה אליך שהוא מאד לוקח את זה לתשומת לבו, הם מגיעים לכאן אחת בשבועיים שלושה, הם מבקשים לקבל דיווחים על הנשים שמגיעות מאוזבקיסטן לכאן.

רינת דוידוביץ: מה שהצלחנו להסדיר אתם, שלא עבד עם מנהלת ההגירה בעבר, לפקודות מעבר יש תוקף, מרגע ששמים את החתימה על תעודת המעבר, בדרך כלל תוך חודש האישה צריכה להחזיר את תעודת המעבר ולהיות מורחקת.

רינת דוידוביץ: הצלחנו להגיע להסכמה אתם שכל הנשים, תהיה מוכנה להם התעודה, הם יבדקו את הזהות להם בחו"ל עם משרד הפנים וברגע שנגיד להם שההליך הסתיים הם יתנו את החותמת ורק מאז זה יתחיל החודש.

רינת דוידוביץ: זה ממש הישג משמעותי.

רינת דוידוביץ: מה שלא הצלחנו עם כל הקונסוליות זה להסדיר את עניין החשבון לתעודת המעבר.

זהבה גלאון: נמשיך לכתוב להם.

רינת דוידוביץ: באוזבקיסטן זה עולה 25 דולר והיחידים שלא גובים מאתנו תשלום אלה אוקראינה ורוסיה.

רינת דוידוביץ: הם ביקשו שאכתוב מכתב שיספר להם על המקלט, ואם אלה נשים שמגיעות מהמקלט הם יסכימו לעשות את זה ללא תשלום.

רינת דוידוביץ: עם שאר השגרירויות, חוץ מהקשר שנעשה לתעודות המעבר אין לנו קשר אתם.

רינת דוידוביץ: הזמנו את הקונסולים לכאן אבל חוץ מקונסול אוזבקיסטן אף אחד לא הגיע.

רינת דוידוביץ: לגבי התפלגות הגילאים, ילידות 1980 הן בנות 24 ורוב הנשים שהיו עד כה במקלט היו בשנות העשרים המוקדמות לחייהן, כשאני מוכרחה לומר שבהתחלה דווחו לנו על קטינות ועד היום לא הגיעו למקלט קטינות, אולי אחת שהייתה קרוב לגיל 18, אבל עדיין הן מאד צעירות.

רינת דוידוביץ: לאחרונה קלטנו נשים מסוף הסקלה, בנות 34 שנחשבות "זקנות", ואפשר לראות גם באופי שלהן שהן אחרות, יותר בוגרות, עבדו כבר בעסקי המין בעבר, היו בדובאי, קוראה יוון.

רינת דוידוביץ: הן מספרות שהכלא בדובאי לא כל כך נעים.

רינת דוידוביץ: דבר נוסף שהתייחסנו אליו זה הדת, אם הן נותרות או מוסלמיות, רוב הנשים במקלט היו נוצריות, אין יהודיות.

מנחם רקשל: יהודיה יכולה להיסחר אבל היא לא תגיע לפה כי היא מקבלת אזרחות ישראלית היא לא צריכה שיבריחו אותה דרך הנגב.

מנחם רקשל: למרות ששמעתי מאותם ארגונים שישבתי אתם השבוע שיש תופעה הפוכה של ישראליות שסוחרים בהם באירופה ויש אליהן פניות לקבל אותן חזרה כמו שאנחנו פונים לארגונים כאן.

רינת דוידוביץ: בעניין המצב המשפחתי בערך למחצית מהנשים יש ילד שהם השאירו מאחור בעיקר עם האמהות או עם חברות ומעטות עם המשפחה של האבא.

רינת דוידוביץ: רוב הנשים שיש להן ילדים הן או רווקות או גרושות, בצורה זו או אחרת חד הוריות ואז יש פחות נטייה לסמוך על משפחת בן הזוג למרות שיש כמה כאלה.

רינת דוידוביץ: זה חלק שמאד מעסיק אותן, רוב השיחות בטלפון זה עם המשפחה, עם הסבתא, הילד צריך לעבור ניתוח וצריך להשיג כסף, המשפחה של הבעל מאיימת, יש הרבה התעסקות סביב הילדים.

רינת דוידוביץ: גם המשפחות שלהן הן ברובן חד הוריות, או גרושות או אמהות חד הוריות.

רינת דוידוביץ: אנחנו מתחילים לראות שזה דפוס ויש דור שלישי לזה.

רינת דוידוביץ: המשפחה ומערכות היחסים עולים הרבה בשיחות.

זהבה גלאון: איך הקשר בין הנשים, בינן לבינן?

רינת דוידוביץ: יש הבדל לא רק מבחינת הדתות אלא אנחנו רואים הרבה עניין של ותיקות, בין נשים שנמצאות כאן תקופה והתרגלו לחיים פה ולמעמד שלהן אפילו במסגרת הקשר מולנו, לבין נשים חדשות.

רינת דוידוביץ: יש ניסיון להראות להן מי בעל הבית.

רינת דוידוביץ: זה משהו שאנחנו ערים לו, כל יום ב- 14:00 יש שיחה עם כל הנשים במועדון שבמהלכה עולים כל מיני דברים, הן כן אומרות דברים אחת לשניה, הן לא שומרות דברים בבטן.

רינת דוידוביץ: אם יש בעיה של אישה שהעבירה את הכביסה מהמכונה למייבש, אלה דברים שיעלו.

איילת פרקר: צריך לזכור שכל מערכות האמון שלהן ביחסים הן מאד מורכבות.

איילת פרקר: אם אני אומרת לה תעזרי בחברה היא אומרת לי "אין לי חברות".

איילת פרקר: כל אחת היא מאד בפני עצמה, בחודש הראשון לוקח להן זמן להתארגן, הן חוות את הטראומה כאן, כל מערכות האמון כל היחסים שהיו להן מהיום שהן נולדו עד שהן הגיעו לכאן הם מאד שבירות פריקות ולא יציבות.

רינת דוידוביץ: יחד עם זה אני חושבת שהן קבוצת תמיכה מאד גדולה אחת לשניה, הן בוחרות צמדים להיות בחדר.

ורד שיקלר: יש גם קשרים מהעבר וכשהן באות בזוג זה הרבה יותר קל, או כשהן באות ורואת מישהי שהן מכירות, זה יותר קל ואנחנו הולכים עם זה.

רינת דוידוביץ: לגבי הנתון של ההשכלה אני מוכרחה להודות שהמספרים הם לא סך הכל הנשים.

רינת דוידוביץ: אם יש נתון שאנחנו יודעים עליו הכי פחות זה השכלה.

רינת דוידוביץ: אחת סיפרה שהיא כלכלנית ואחת ספרה שהיא כימאית, אבל אנחנו לא ממש מבקשים תעודות דיפלומה כך שאין לנו דרך לדעת.

רינת דוידוביץ: רוב הנשים עם השכלה תיכונית, 11 שנות לימוד.

רינת דוידוביץ: רובן יודעות לקרוא ולכתוב.

רגינה בריגין: יש הרבה בנות שמדברות אנגלית ויש עכשיו מגמה ללכת לספרייה.

רגינה בריגין: הביאו אתמול אפילו ספר שירים עם השם שלי, ספר מאד מיוחד והייתי מופתעת שהם קראו אותו.

רגינה בריגין: יש בנות שלא חשבתי שיהיו כל היום עם ספר.

רגינה בריגין: כשהתחלנו עם הספרייה אמרתי שזה לא מתאים ועכשיו אני רואה שהכל מתאים ומעניין אפילו לאלה שקשה היה לחשוב עליהן כך.

שוש קרפ: רואים שבהיכרות של הצוות עם הנשים יש תהליך של התפתחות ושל מודעות ושל תפיסה בתוך סטריאוטיפים עם כל הפתיחות כשאתה עוצם את העיניים ושואל, מי זו האישה הזו.

שוש קרפ: יש פער אדיר בין מה שחשבנו שאישה כזו, למודת סבל, שבחרה להיות זונה או לא בחרה, העצירה במקום הזה נותנת הזדמנות כפולה ומכופלת.

שוש קרפ: היא נותנת הזדמנות לאותה אישה לעצור לרגע, היא נותנת הזדמנות לנו כאנשי צוות ללמוד אותו וללמוד אותנו בו זמנית.

שוש קרפ: זה פשוט מרגש לראות איך בתהליך הזה כל המעגלים נפתחים.

שוש קרפ: אותה אישה משילה מעצמה את השריון את השכפ"ץ ואת מנגנוני ההישרדות שהייתה זקוקה להם מגיל אפס.

שוש קרפ: היא תפנה לרגע לשיר והיא תתאפר אחרי שנגעה בצבעי איפור לא כדי להראות החוצה אלא כדי שאישה אחרת תראה אותה.

שוש קרפ: כל הנגיעה בה היא ממקום בטוח ובמקום בטוח.

שוש קרפ: זה תהליך מאד משמעותי גם לאנשי צוות מאד ותיקים, ואני יכולה להגיד את זה עלי.

שוש קרפ: זו דרך שאי אפשר לעשות עליה קיצורים וכמו שמנחם אמר ללמוד תוך כדי תנועה צריך המון אומץ.

שוש קרפ: אני משתמשת במילה אומץ כי בשביל הצוות וכל האנשים סביבו, לשים סימן שאלה ולתת את המענה, צריך הרבה מאד אומץ.

שוש קרפ: גם הנשים אמיצות להשיל את השכפ"ץ, הפחד אוכל אותה כשהיא צריכה להוריד ולתת אימון.

שוש קרפ: היא פוחדת כי במקום הזה שזה קרה לה בעבר היא קבלה סטירה עוד פעם ועוד פעם.

רינת דוידוביץ: מהמקום הזה אני אתחבר ואמשיך עם החוזה של הנשים מול המקלט, דווקא מהמקום הזה כי אנחנו רוצים לאפשר לנשים האלה כאן חוויה שונה ממה שהן עברו.

רינת דוידוביץ: אני זוכרת כמה קשה היה לנו לשמוע כשאמרו לנו שכשמגבילים אותן בשעות או אומרים להן מה לעשות זה מזכיר להן את הסרסור ואת הסוחר.

רינת דוידוביץ: שאלנו את עצמנו איך זה יכול להיות שהן חוות אותנו ככה או רואות את זה ככה.

רינת דוידוביץ: אנחנו לא רק לומדים אלא באמת הלכה למעשה רוצים לאפשר להן משהו אחר.

רינת דוידוביץ: בד בבד אנחנו צריכים לזכור שהמקום הזה מייצג את הממשלה והמדינה, וזה מוסד טיפולי שיקומי ואני לא חושבת שמוסד כזה יכול להיות קיים בלי שיהיו לו גבולות וכללים.

רינת דוידוביץ: אם זה משהו שנתפס כקשה על ידם, היום הוא מקבל מקום אחר.

רינת דוידוביץ: ספרתי למנחם בבוקר שספרנו להן שיהיה ביקור, אנחנו משתדלים להכין אותן אם מגיעים אנשים כי בסך הכל זה בבית שלהן ואפילו אם יש לי פגישה עם ארבעה אנשים הן נכנסות לראות אותם ושואלים מיהם ואם באו לראות אותן.

רינת דוידוביץ: אנחנו מאד משתדלות לשתף אותן ולהגיד להן באיזה שעה זה ואם הן לא רוצות לצאת מהחדר נכבד את זה.

רינת דוידוביץ: הן שאלו מה הן יכולות להגיד, ואמרתי שהן יכולות להגיד מה שהן רוצות אז הם אמרו שאין להם כבר מה לבקש עכשיו.

רינת דוידוביץ: אמרתי למנחם שאני לא יודעת כמה זמן זה יחזיק, יכול להיות שרק בחצי שעה הקרובה אבל אני משאירה למזכרת את האמירה הזו.

מנחם רקשל: זו אמירה מאד חזקה משום שכשיש להן מה לומר הן לא מתביישות וכל פעם כזו זו נסיעה בשבילי מירושלים, אבל שכשהן באות ואומרות, אז אם אנחנו יכולים לאפשר את זה, נאפשר את זה כי זה מאד מותנה בדימוי שהבית הזה מקבל.

מנחם רקשל: אבל אמירה מהסוג הזה, כשהם יודעים מי אתם, זה כבר מראה מה הן חושבות.

איילת פרקר: לראשונה הן מנהלות משא ומתן על הדברים ובחוויה של השליטה זו מיומנות חדשה שפותחת להן מרחבים אדירים של לבקש לשאול, מה מותר מה אסור, זה חדש לחלוטין עבורן.

רינת דוידוביץ: אני מזמינה אתכם לקרוא את החוזה בעיון ונשמח לשמוע הערות.

רינת דוידוביץ: הן מקבלות נוסח מתורגם ברוסית, יש את מה שאנחנו מתחייבים כלפיהם ומתוך זה יש מה שהמדינה מתחייבת כלפיהם, מבחינת הסדרי השהייה שלהם ההגנה שלהם הסיוע המשפטי והסיוע הרפואי וגם מה הן זכאיות כאן, שיחה עם המשפחה לחו"ל ודמי מחייה של 140 ש"ח.

רינת דוידוביץ: לאחר מכן יש אם מה שהן מתחייבות מול המקלט שחלק מזה זה ברמה העקרונית של לעבור בדיקות של מחלות מדבקות כשהן נכנסות, לשמור על הבטיחות והסדר ולא לספר על המקום.

רינת דוידוביץ: המסמך האחרון שיש בדוח, בדיון של כמה אנשי טיפול החלטנו שבמקום שנערוך מעקב אחרי היציאות שלהן, זה יהיה משהו שהן ינהלו בעצמן.

רינת דוידוביץ: כל אחת מהן מקבלת דף בתחילת השבוע יש להם קלסר עם חוצץ והיא כותבת מתי היא יצאה ומתי היא חזרה, וכמה זמן היא אחרה או נעדרה.

רינת דוידוביץ: בהמשך כתוב מה האפשרויות העומדות בפניה במידה והיא לא אחרה בכלל, כמו למשל לקבל שלוש שעות נוספות ביום שישי והיא תוכל לצאת עד 23:00.

רינת דוידוביץ: זה היה במשמעות של להעביר את האחריות אליהן ופחות תחושה שמחפשים אותם או עוקבים אחרים אלא יותר תחושה שהן בוחרות.

רינת דוידוביץ: זה מה יש למקום הזה להציע, איך שתתנהגי זו תהיה הבחירה שלך אבל צריך שתדעי מה האלטרנטיבות ומה קורה אחרי כן.

רינת דוידוביץ: אני אבקש מאיילת להציג לכם את סדר היום במקלט ומקצת הפעילויות שיש להן לאחריה תדבר יוליה ואחרי כן נעשה את הסיור.

איילת פרקר: אני אקדים ואומר שסדר היום שקבלנו לפני שהמקלט התחיל לעבוד השתנה מאד.

איילת פרקר: זה התחיל ב- 6:30 השכמה, 8:00 ארוחת בוקר.

איילת פרקר: היום מלווה אותנו הנחה בסיסית אחת שהיום הוא לילה והלילה הוא יום אצל הנשים האלה, גם בעקבות העבודה שהן עבדו שהיו ערות בה בשעות הלילה וישנו בבוקר, וגם מתוך זה שהשעות מרדת החשיכה ועד צאת החמה הן שעות מאד קשות עבורן מבחינה נפשית.

איילת פרקר: אלה שעות של חרדות, שעות של פחדים של טראומות שהכל עולה וצריך לקחת את זה בחשבון.

איילת פרקר: אנחנו מנסים להחזיר את היום ליום ואת הלילה ללילה אבל אנחנו חייבים לעשות את זה בצורה הדרגתית.

איילת פרקר: היום מתחיל פחות או יותר סביב השעה 10:00 מ- 8:00 עד 10:00 מוגשת ארוחת בוקר, יש נשים שיוצאות לעבודה אבל הבית מתחיל להתעורר סביב השעה 10:00.

איילת פרקר: משעה זו מתקיימות תורנויות, כל האחזקה של המקום מבישול עד ניקיון הוא של הנשים יש אישה שמסדרת סידור עבודה והן מתארגנות ואחראיות על הבישול ויש פה מטעמים נהדרים.

איילת פרקר: בשעות הבוקר, מ- 10:00 עד 13:00 יש גם קורסים והלכנו על שני כיוונים האחד שיקום תעסוקתי להרחבת המיומנויות או נתינת מיומנויות חדשות של עבודה אחרת, מתנהלים קורסים מקצועיים של מניקור פדיקור בניית ציפורניים איפור והכל סביב הקוסמטיקה שזו בחירה שלהם כשבסוף הקורס של שלושה חודשים הן מקבלות תעודה.

איילת פרקר: הנשים מחכות לזה, הן רוצות שהמשפט לא יהיה עד סיום הקורס כי מבחינתן לחזור עם תעודה ולפתוח בבית מקום קטן זה גלגל הצלה.

איילת פרקר: יש גם קורס אנגלית, קורס עברית אנחנו מתחילים אירובי, ואנחנו רוצים להכניס גם מחשבים.

איילת פרקר: הניסיון הוא להקנות מיומנויות ויכולות שיאפשרו להן כשהן חוזרות הביתה לצאת ממעגל הזנות.

איילת פרקר: אני אתייחס למה שרינת אמרה, שאחד הדברים שאנחנו מגלים הוא שמאד קשה להן להתחייב, מאד קשה להתמיד וללמוד, מאד מפחיד וזה לא פשוט.

איילת פרקר: אבל אנחנו רואים נשים שמצליחות להשתלב במערך הקורסים והלמידה והן נשים מתמידות טיפה יותר בתוך העבודה.

איילת פרקר: בשעה 13:00 מוגשת ארוחת צהרים, בשעה 14:00 יש שיחת בית, זו שעה מאד מהותית שבה הן יכולות להתלונן על מה שיש, על הקשיים ואיפה לא נוח, אלה דברים קטנים שמקשיבים להם וזו חוויה חדשה מאד.

איילת פרקר: לאורך כל שעות היום מתנהלות שיחות פרטניות עם העובדת הסוציאליות מי שצריכה לצאת לחקירה או לבתי משפט או לאיכילוב יש יציאה בידוע שלנו.

איילת פרקר: משעה 16:00 הן יוצאות שלושה ימים עד 20:00 יומיים עד 23:00.

איילת פרקר: בשעות הערב ואחר הצהרים נמצאות כאן מדריכות, במשמרת נמצאת מדריכה יותר מבוגרת על תקן אמא ומדריכה יותר צעירה על תקן אחות, שזה ממלא פונקציות מאד מהותיות.

איילת פרקר: הן עושות פעילויות בישול, עיתוני קיר, קבוצות, סרטים.

איילת פרקר: כשהנשים חוזרות בערב יש גם מספר פעילויות בערב של כל מיני קבוצות אבל זה בעיקר זמן פנוי כי זה הזמן שקשה להן להתרכז ולגייס את עצמן.

איילת פרקר: יש שתי מדריכות עד 23:00 בלילה.

איילת פרקר: ב- 01:00 יש כיבוי אורות וכל הזמן נמצא איש מקצוע שיודע לתת מענה כי הסיפורים יוצאים בשעות האלה.

איילת פרקר: זה מבחינת סדר היום, כשבתוך זה משתלבת העבודה.

איילת פרקר: מהשבוע האחרון של יוני נשים התחילו לצאת לעבודה, זה בסך הכל שלושה שבועות שפרוייקט העבודה פועל.

איילת פרקר: יש לנו שמונה עסקים שיצרנו אתם קשר והם מוכנים להעסיק את הנשים.

איילת פרקר: אני מוכרחה להגיד שזה מאד מורכב למצוא מקומות שיהיו מוכנים להעסיק את הנשים, זה לא פשוט ויש הרבה מאד קשיים עם העבודה מצד הנשים שקשה להם להתמיד קשה להם לקום בבוקר.

איילת פרקר: היום עובדות חמש נשים, יש דברים קטנים כמו נסיעות בחודש הראשון לפני שהן מקבלות את המשכורת, גם בזה אנחנו עוזרים להן ומלמדים אותם כי אין להן כסף לנסוע באוטובוס לעבודה ומקום העבודה עדין לא משלם.

זהבה גלאון: הנשים שעובדות הן נשים שקבלו היתרי עבודה?

איילת פרקר: כן.

איילת פרקר: כשאנחנו מגייסים לעבודה, מרבית הנשים לא רוצות לעבוד הן רוצות עבודה שלא קמים בבוקר, מקבלים מעל 18 ש"ח ושלא עובדים קשה.

איילת פרקר: כשאני מציגה להם את האלטרנטיבה הן משיבות שלעבוד בזנות הן עוצמות את העיניים ואחרי חמש דקות זה עובר, וזה משפט מאד קשה לשמוע מבחינתי.

איילת פרקר: העבודה היא לא פשוטה כי הן מקבלות את הכסף חודש אחרי, זו עבודה של הרבה שעות, הן לא מכירות מערך עבודה מסוג כזה, הן רגילות למעביד שסוגר אותם ומחליט בשבילן.

איילת פרקר: הליווי שלהן הוא ליווי מרתק במובן שצריך ללמד אותן שמותר ללכת לשירותים וצריך לבקש לשתות ולאכול, הן באות מתוך מערכת של ניצול תעסוקתי.

איילת פרקר: מצאנו מקומות בעיקר במקומות כמו מסעדות ובתחום הבגדים ועסקים קטנים שהסכימו להעסיק אותם, כשרובם אנשים שמעורבים בעשייה חברתית ובעלי מודעות .

רינת דוידוביץ: זו קריאה אליכן אם אתם מכירים מקומות כאלה, לא כולם הסכימו לעזור לנו וחלק אפילו לא הסכימו לדבר אתנו.

מנחם אמיר: עשינו סידור עם רשות לשיקום האסיר שאפשר לקבל את התשלום בצורה יומיומית.

זהבה גלאון: זה לא מסה של מקומות הן פשוט תופרות לכל אחת את החליפה שלה זה לא כל כך פשוט.

איילת פרקר: גם רוב העסקים לקחו עובדת למרות שהם לא צריכים, זה באמת מחווה של רצון.

איילת פרקר: מבחינתם לשלם לנו במזומן כי הרי אין להם חשבון בנק, הן צריכות את הכסף זמין.

זהבה גלאון: בעניין הספיחים המיידים אז באמת לחכות חודש זה מאד קשה, אם כבר עושים את כל ההסדרים אולי אפשר לשקול להגיע להסדר של תשלום חד שבועי או משהו כזה, חודש זה פער מאד גדול.

איילת פרקר: הפערים קשים, והעבודה הקשה והעובדה שבסוף היום יש רק 280 ש"ח זו חוויה שהן לא מכירות.

רינת דוידוביץ: עם אשרת השהייה שניתנת להן הן יכולות לטוס, זה דומה לדרכון ישראלי.

רינת דוידוביץ: מונפקת להם אשרה מסוג ב-1 ו- ב2-.

רינת דוידוביץ: ב-2 זו אשרת שהייה ו- ב-1 זו אשרת עבודה.

רינת דוידוביץ: זה לחצי שנה ואחרי זה ניתנת הארכה.

זהבה גלאון: שר הפנים אישר את זה עכשיו לשנה מתום מתן העדות.

יוליה בן גרשון: אני העובדת הסוציאלית שעוסקת בטיפול כוללני באישה.

יוליה בן גרשון: אני משמשת גם כגורם מתווך בין האישה לכל גורמי החוץ כמו משטרה בית חולים סיוע משפטי.

יוליה בן גרשון: האישה שנמצאת במקלט גרה וחיה כרגע פה אבל אחרי מתן העדות היא חוזרת לארץ המוצא שלה.

יוליה בן גרשון: אנחנו מתייחסים לשהייה שלה במקלט כפסק זמן של התארגנות מחדש של האישה וזה נותן לנו פרק זמן לעבודה טיפולית עם האישה.

יוליה בן גרשון: כעובדת סוציאלית אני רואה את העבודה שלי בעיקר כעבודה טיפולית פרטנית עם האישה וגם קבוצתית עם הנשים כמו קבוצות העצמה.

יוליה בן גרשון: המטרה העיקרית היא להחזיר לאישה את הכבוד שלה, את האמונה ביכולות שלה ואת הביטחון העצמי.

יוליה בן גרשון: לתת לה תחושה שהיא שווה יותר ושהיא יכולה להתקיים בכבוד.

יוליה בן גרשון: אני מקווה שאחרי השהייה של המקלט והעבודה הטיפולית של כל הצוות היא כן יכולה לחזור לארץ המוצא ולהתקיים מעבודה מכובדת.

יוליה בן גרשון: בין היתר אני אחראית על החזרה הבטוחה של האישה לארץ המוצא כל אישה שחוזרת הביתה זקוקה להמשך תמיכה ולהמשך סיוע.

יוליה בן גרשון: בארץ המוצא של האישה יש ארגונים שהוקמו במטרה לספק תמיכה ועזרה לקורבנות סחר.

יוליה בן גרשון: הארגון הגדול ביניהם הוא ארגון לאומי ואנחנו בקשר עם הארגונים הוולונטריים שנמצאים במולדובה באוקראינה ברוסיה ובאוזבקיסטן.

יוליה בן גרשון: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה אתם, הם נועדו לספק עזרה כמו לפגוש את האישה בשדה התעופה, לעזור לה להגיע לעיר שלה.

יוליה בן גרשון: העזרה ניתנת גם ברכישת הכרטיס ויש ארגונים קהילתיים ששם אישה יכולה לשהות פרק זמן עד חצי שנה ולקבל את השירותים השונים הבריאותיים יחד עם הכוונה, ייעוץ תעסוקתי ועזרה פסיכולוגית וסוציאלית.

יוליה בן גרשון: לפני שאישה צריכה לחזור אני עוברת אתה על העזרה שהיא הייתה רוצה לקבל ומתארת לה את העזרה שהיא כן יכולה לקבל.

יוליה בן גרשון: הרבה פעמים אישה רוצה רק שיפגשו אותה ויעזרו לה להגיע הביתה.

יוליה בן גרשון: זה חלק מאד משמעותי כי אישה שחוזרת היא מאד מאוימת ופוחדת אפילו לרדת מהמטוס והעובדה שיש מישהו שמחכה לה מאד לה מאד מרגיעה.

רינת דוידוביץ: הם שומעות כל מיני דברים מבנות שחזרו על העובדים במכס על השוטרים.

יוליה בן גרשון: גם אם הטיסה מגיעה בלילה הם מספקים להם מקום לינה עד הבוקר כדי שלא יחזרו הביתה באמצע הלילה.

יוליה בן גרשון: זה מאד משמעותי שהן יודעות שיש מישהו שיחכה וידאג ויעזור להם להגיע בשלום הביתה.

יוליה בן גרשון: יש לציין שעד עכשיו נעזרנו בשירות הזה דרך ריטה מעמותת אישה לאישה, עכשיו השירות הזה קיים אצלנו במקלט, ואנחנו מכירות יותר את הנשים ואת המצוקות שלהן וגם הן יותר פתוחות אתנו וזה פחות מאיים.

רינת דוידוביץ: ריטה ממשיכה לעזור לכל שאר הנשים.

רינת דוידוביץ: משפט נוסף לגבי האינטרס שלהן להישאר פה, איזה תשומות הן מקבלות.

רינת דוידוביץ: מעבר לביקור הזה שאני מתארת שזה מרשים לשמוע את כל אנשי הצוות, אני חושבת שהן רצו להישאר בארץ עוד לפני שהגיעו למקלט.

רינת דוידוביץ: נשים הסכימו להעיד כי הן רצו רק לא לחזור הביתה, לא לחזור למה שהם באו ממנו ולהמשיך להרוויח כסף.

רינת דוידוביץ: כל מה שאנחנו נותנים זה לטעמי ערך מוסף על זה שהן גם כך רוצות להישאר כי גם אלה שפה ולא עזבו לא רוצות לחזור הביתה גם אחרי שסיימו להעיד.

רוברט ברטהולץ: אני רוצה לציין נקודה אחת שהתנאים הפיזיים במקלט הם טובים והצוות מאד משתדל אבל לנו בתור ימ"ר תל-אביב שאנחנו הקליינטים הכי טובים של המקלט הזה, יש משהו כמו 50% בריחה מהמקלט.

רוברט ברטהולץ: צריך להבין שכל גברת כזו שבורחת המשמעות היא שסעיף אישום נופל.

רוברט ברטהולץ: סעיף אישום זה כתב אישום ואני חושב שצריך לתת את הדעת לפתרון כדי למנוע את המצב הזה שגברת שכבר יודעת שהיא כבר עדה במשפט תיקח את הדברים שלה ותברח כיוון שזה משליך על הכל.

זהבה גלאון: אתה אומר שמדוח הנתונים ציינתם שעזבו כמעט 50%, זה נתון מאד מדאיג.

רוברט ברטהולץ: עד עכשיו התמזל מזלנו ומה שקרה שכל פעם שאחת ברחה היו עוד עדות תביעה אבל זה היה במזל.

רוברט ברטהולץ: אם לצורך העניין נעצרו ארבע עדות תביעה וברחו שתיים אז נשארנו עם שתיים וזה הסתדר.

רוברט ברטהולץ: עכשיו יש דוגמא קלאסית של מסוחרי הנשים היותר גדולים באירופה, בשיתוף פעולה עם מדינה זרה, ואנחנו לא מסוגלים להביא אותו לדין כי שלושת העדות ברחו.

רוברט ברטהולץ: למרות שהם קבלו את הטיפול פה.

רינת דוידוביץ: זה בסדר גם אם אתה רוצה להלין על הטיפול.

רוברט ברטהולץ: להפך, אני אומר שהם קבלו טיפול מצוין.

רוברט ברטהולץ: ההסבר שלנו הוא פשוט, חלקן רוצות לעבוד בזנות אז הן בורחות במטרה להמשיך לעבוד בזנות, זה ההסבר לגבי חלק גדול מהבורחות.

רוברט ברטהולץ: חלקן משתמשות בסמים אז הן מעדיפות להיזרק איפה שהוא שאפשר לקבל שם סמים.

רוברט ברטהולץ: זה לא בגלל שלא מתייחסים אליהם יפה, אבל אני צריך אותן ולא אכפת לי שהיא משתמשת בסמים.

רוברט ברטהולץ: אני רוצה שהיא תעיד אחרת הבן אדם הזה נשאר חופשי.

אתי לבני: כמה הרשעות היו?

רוברט ברטהולץ: ב- 2003 היו משהו כמו 60 מעצרים עד תום ההליכים ובשלב הזה ב- 2004 יש לנו רק כ- 25.

רוברט ברטהולץ: אני מדבר על סוחרים, עצרנו 60 איש עד תום הליכים ושנה אחריה עצרנו רק 25.

רוברט ברטהולץ: ניתן להסביר את זה גם בזה שהכנסנו חלק גדול לכלא אז לא נשארו כל כך הרבה בחוץ.

רוברט ברטהולץ: אנחנו מסתכלים יותר על האנשים שנכנסים לבית סוהר ובאופן טבעי פחות על העדות.

אתי לבני: כמה הורשעו?

רוברט ברטהולץ: אין לי את הנתונים ואני לא רוצה להגיד סתם דברים.

אתי לבני: כמה מתוך העצורים האלה התיקים נפלו כי לא הייתה עדות?

רוברט ברטהולץ: מה זה התיק נפל?

רוברט ברטהולץ: התיק מורכב מסעיפי אישום על כל בחורה יש לו סעיף אישום.

רוברט ברטהולץ: מכיוון שהבחורה ברחה באופן טבעי סעיף האישום בעניין שלה נופל.

רוברט ברטהולץ: לשמחתי, למעט המקרה האחרון שברחו שלוש בנות שבאמת אפשר לומר שהגבילו את התיק, פרט להן היו לנו עוד עדות נגדם אז הם הואשמו בדברים האחרים, והענישה של בתי משפט היא מחמירה.

זהבה גלאון: אולי צריך להגיד שאחוז הבריחות מהמקלט זהה פלוס מינוס מאחוז הבריחות של הנשים גם כשהם היו באכסניה?

שוש קרפ: יכול מאד להיות שאם היה זירוז בהליך המשפטי, ויכול להיות שזה הפער בין תל-אביב לירושלים, אין להם את היכולת הזו לחכות.

זהבה גלאון: אני רוצה להגיד קודם כל שאנחנו מאד מתרשמים מהפעילות של המקלט.

זהבה גלאון: אין ספק בזה וזה ברור שלומדים דברים תוך כדי העשייה.

זהבה גלאון: אין ספק שעקב אכילס הכי גדול ברמה של ההפקרה של הנשים, גם של גופן וגם של כבודן, נובע מהסרבול ההליך המשפטי בבתי המשפט וזה משהו שנצטרך לתת עליו את הדעת.

זהבה גלאון: יש שורה של הצהרות ויש חקיקה בתהליך שמנסה לתת לזה מענה, יש שילוב של גורמים שעושים עבודה מאד חשובה, ויש תסכול מאד גדול שהמשטרה עוצרת, מביאה למקלט, כאן עושים את העבודה ובסופו של דבר הכל נתקע כי משהו לא דופק.

זהבה גלאון: לכן בינתיים זה מעלה בעיות על סדר היום של בריחות וכו'.

זהבה גלאון: זה נושא בפני עצמו, אני מציעה שנתחיל בסיור.

זהבה גלאון: אנחנו מהכנסת, ואנחנו עוסקים הרבה זמן בעניין המקלט.

זהבה גלאון: רצינו לשמוע אם יש לכם להגיד לנו משהו, איך אתן מרגישות במקלט ודברים נוספים שתרצו לומר לנו.

מדריכה: יוליה כבר כמה חודשים פה בלי יציאות, כשהיא הייתה יוצאת היא הייתה חוזרת שיכורה ועכשיו לא נותנים לה לצאת.

מדריכה: היא מבקשת ממכם שתפתרו לה את הבעיה כי היא אומרת שהיא הולכת להשתגע פה.

רינת דוידוביץ: יש לזה סיבות והנציג מימ"ר תל-אביב יודע אותם.

לנה: אני רוצה לגור עם החבר שלי בתל-אביב.

זהבה גלאון: כמה זמן את בארץ?

לנה: שלוש שנים.

זהבה גלאון: כמה זמן גרת אתו.

לנה: יותר מחצי שנה.

זהבה גלאון: ובגלל שאת מעידה הביאו אותך לפה.

זהבה גלאון: אני מכירה את הסיפור הזה.

רינת דוידוביץ: היא גם עובדת ב"מתוקה".

לנה: קשה לי כי אני גם גרה פה וגם שם וגם עובדת.

זהבה גלאון: יש פה תקופת ביניים בעייתית, אנחנו ערים לזה.

אישה: אני שבועיים במקלט, מהרגע שהגעתי לארץ.

זהבה גלאון: היית פעם בארץ?

זהבה גלאון: לפני כמה שנים?

אישה: לפני ארבע שנים.

רינת דוידוביץ: עצרו אותה בשדה התעופה והיא הגיעה ישר לכאן בגלל שהיא הייתה בין הנשים שהורחקו ואסור היה להן להגיע עשר שנים לישראל, בטח לא דרך הרגילה.

רינת דוידוביץ: כשהיא חזרה דרך שדה התעופה זה עלה במסוף וימ"ר ירושלים, שהיה להם עניין במי שהביא אותה בפעם הקודמת, וחשבו שהביא אותה שוב, עצר אותה.

זהבה גלאון: למה חזרת?

אישה: מי שעבדתי אצלו מצא אותי אחרי ארבע שנים, הוא איים עלי ואמר שהוא צריך אותי פה לעבודה והוא ישחרר אותי אחרי פרק זמן.

זהבה גלאון: כמה מן הייתה בפעם הקודמת?

אישה: שנה.

רינת דוידוביץ: מריה קיבלה אשרה משר הפנים למשך שנה והגיעה אלינו.

זהבה גלאון: נעים לכן כאן?

זהבה גלאון: האוכל טוב?

מדריכה: הן אוכלות מה שהן מבשלות.

זהבה גלאון: אתן רוצות לחזור חזרה הביתה למדינות שלכן, או שהייתן רוצות להישאר פה?

מדריכה: חלק רוצות לחזור וחלק להישאר פה.

מדריכה: לידיה רוצה להגיד שהיא רוצה לחזור כמה שיותר מהר והיא מבקשת שיזרזו את הליכי המשפט.

זהבה גלאון: היא כבר העידה?

מדריכה: המשפט עוד לא התחיל והיא כבר חודש כאן ועשרה חודשים בארץ.

זהבה גלאון: מי עוד מחכה הרבה זמן?

לנה: אני מחכה מינואר 2003.

יוליה: אני רוצה לחזור מהר, יש לי בעיות בבית, אמא שלי חולה ויש גם בעיות בריאותיות עם הבת שלי.

זהבה גלאון: מי כבר העידה בבית משפט?

זהבה גלאון: אף אחת מכל ה- 23 נשים?

רינת דוידוביץ: במקרה של לנה הנאשמים ברחו, כנראה בזהות שאולה ולא ביטלו תהליכים כי חשבו אולי ימצאו אותם ואם ישחררו אותה לא תהיה עדה.

זהבה גלאון: אני רוצה לשאול על חברות שהיו כאן ועזבו או ברחו, אם הן מכירות כאלה שברחו, ומה הן יודעות עליהן.

מדריכה: הן אומרות שהסיבה שעוזבים היא כי אחרי המשפט ישר מגרשים אותן וחלק מהבנות רוצות להישאר פה כי הם מפחדים מהחזרה הביתה שיאיימו עליהן שם, לחלקן גם אין בכלל לאן לחזור.

מדריכה: יש בנות שיש להן חברים או בעלים, והם בורחים מהבעלים שלהם לחברים שלהם.

לנה: חלק גם חזרו לעבוד.

לנה: הן חושבות שלעבוד בזה יותר קל ופשוט אז הם ברחו מכאן וחזרו לעבוד.

זהבה גלאון: בחורות שנמצאות כאן עובדות בזנות?

לנה: לא מדברים על זה.

רות סיני: האם מישהי קבלה איומים בזמן שהייתה כאן?

מדריכה: אנה מספרת שכשהיא עבדה לפני ארבע שנים הסרסור היה מאיים עליה.

רינת דוידוביץ: הן מקבלות איומים למשפחות שלהם שם.

זהבה גלאון: מישהי קבלה איומים לפה?

מדריכה: הן יודעות על בחורה שלא נמצאת פה, שקבלה איומים שם.

רינת דוידוביץ: שם זו הבטן הרכה.

זהבה גלאון: איך הקורסים כאן?

מדריכה: הן מאד מרוצות מהקורסים, היו רוצות גם אירובי.

זהבה גלאון: מה אתן עושות בערב?

זהבה גלאון: רואות טלוויזיה?

לנה: אני קוראת ספרים.

מדריכה: רואות טלוויזיה או משחקות רמי.

זהבה גלאון: אנחנו מאד מודים לכן שהסכמתם להיפגש אתנו, אנחנו יודעים שזה לא קל להיחשף.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שהשהות שלכן כאן חשובה, גם לכן אבל היא חשובה גם להעמיד לדין את הסוחרים.

זהבה גלאון: זה מאד אמיץ מצדכם להחליט שאתם עושות את הצעד הזה ומעידות.

זהבה גלאון: אנחנו חושבים שאתן מאד אמיצות ונעשה את כל מה שאפשר שהשהות שלכן כאן תהיה טובה, אין לי ספר שהצוות עושה עבודה נהדרת, נשמח לשמוע כל מה שאפשר לסייע גם מבחינת אישורי עבודה ודברים נוספים שיעזרו לקצר את המהלך הזה כדי שתוכלנה לחזור הביתה לילדים שלכן.

זהבה גלאון: נבקש שיהיה עדכון קבוע בהתנהלות המשפטים, אני נפגשת בשבוע הבא עם גורמים בהנהלת בתי המשפט על זה, ונעשה גם ישיבה אצלנו.

זהבה גלאון: אני חושבת שצריך לעדכן אתכם ואתם תעדכנה את הנשים איפה עומד המשפט.

זהבה גלאון: חוסר הוודאות הוא בלתי נסבל.

זהבה גלאון: לגבי היציאות של יוליה אתן צריכות לדבר עם רינת, אלה שיקולים של המשטרה שאנחנו לא יכולים להתערב בהם.

זהבה גלאון: ברגע שהדבר יתאפשר אני משוכנעת שיתנו לה לצאת כי הרעיון מאחורי השהייה כאן שאפשר לצאת החוצה להתאוורר, בכל אופן נבדוק את זה עם רינת מול המשטרה.

זהבה גלאון: תודה לכולם.