ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 278, 2004-11-09 12:00

יאיר פרץ: אני מתכבד לפתוח את הישיבה ולציין בשם כנסת ישראל, וכממלא מקומו של יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, 90 שנים להקמתו של הג'וינט בישראל ולפעילות המבורכת שלו במגוון רחב של תחומים.

יאיר פרץ: הג'וינט פעל ופועל למען הנזקקים והחלשים בחברה הישראלית ומסייע להם להשתלב בחברה.

יאיר פרץ: כמי שעסק בנושאים החברתיים, היתה לי הזכות לעבוד עם שני האנשים היושבים מימיני ומשמאלי, מר יוסי תמיר מנכ"ל "אשלים" ומר מוטי וינטר היועץ הבכיר לשר העבודה והרווחה לענייני רווחה, ויצא לי להכיר מקרוב את הפעילות המבורכת של הג'וינט ואת העשייה שלו.

יאיר פרץ: מפעלים רבים הקים הג'וינט במדינת ישראל למען ילדים בסיכון, למען רווחה, חינוך, טיפול, שיקום וליווי, לקחת את אותם ילדים בסיכון ולהפוך אותם מנטל על המדינה למי שתורמים למדינה.

יאיר פרץ: זה אחד המפעלים המבורכים.

יאיר פרץ: מדינת ישראל וממשלת ישראל וכנסת ישראל צריכות לברך ולעשות הכול כדי שהמפעלים האלה יתחזקו וייתנו באמת את כל המענים.

יאיר פרץ: מבין כל המפעלים שהג'וינט פועל בתוכם אני רוצה לציין את אחד המפעלים היפים ביותר, מפעל שהיתה לי הזכות להכיר מקרוב גם בתפקידי בעבר במשרד העבודה והרווחה, זה המפעל להכשרת ילדי ישראל.

יאיר פרץ: אנחנו רואים כאן רק חלק מהיצירות, שהן פרי עבודתם של אותם ילדים.

יאיר פרץ: אילולא אותו מפעל של הכשרת ילדי ישראל היה קם ובא לעולם, לאן אותם ילדים היו מגיעים?

יאיר פרץ: היום אנחנו עדים לתערוכה מרשימה של אותם ילדים שהתחנכו וקיבלו תמיכה במסגרת המפעל להכשרת ילדי ישראל.

יאיר פרץ: זה אחד המפעלים הרווחיים במדינה, שמכניס הרבה למדינת ישראל, גם במשאב האנושי וגם במשאב הכספי.

יאיר פרץ: המפעל הזה מאפשר לאותם ילדים גם חינוך, גם טיפול, גם חום וגם אהבה.

יאיר פרץ: אלה מילים – וכל מילה שאני אגיד כדי לברך תהיה מיותרת.

יאיר פרץ: אסיים באותו פסוק שאנחנו אומרים מדי שבת: "כל מי שעוסק בצורכי ציבור באמונה רק הקדוש ברוך הוא יכול לשלם שכרו".

יאיר פרץ: לכן, יהיה שכרכם באמת בעמלכם ויישר כוחכם על המפעל האדיר והעצום הזה.

יאיר פרץ: אני מתכבד להזמין את פרופ' יוסי תמיר, מנכ"ל "אשלים", לשאת את דברו.

יוסי תמיר: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

יוסי תמיר: נתבקשתי בכמה דקות, לכבוד האירוע הזה לציון 90 שנה לג'וינט, לתת לכם סקירה תמציתית מאוד, בקליפת אגוז, מה הוא הג'וינט, מאיפה הוא התחיל ולאן אנחנו מוליכים אותו.

יוסי תמיר: יש כאן מצגת של כמה שקפים שתבהיר את הדברים טוב יותר.

יוסי תמיר: הג'וינט אכן התחיל לפעול בישראל ב-1914 ואנחנו היום חוגגים 90 שנה לקיומו בישראל.

יוסי תמיר: תחילתו של הג'וינט היא במברק שאתם רואים לפניכם בשקף, ששלח בזמנו השגריר בטורקיה לארצות-הברית, שבו הוא מודיע על כך שיש מצוקה בקרב האוכלוסייה היהודית בפלסטין והוא מבקש שיגייסו 50,000 דולר לטובת אותם יהודים.

יוסי תמיר: באותה תקופה 50,000 דולר היה הרבה מאוד כסף.

יוסי תמיר: זאת בעצם תחילת הפעילות של הג'וינט בישראל.

יוסי תמיר: לפני קום המדינה הג'וינט עסק בסיוע בהרבה מאוד תחומים, של הקמת תשתית כלכלית, של סיוע לאנשים מבחינת רווחה ובריאות, אבל הוא עסק גם במה שאנחנו קוראים לו rescue, גם בהצלה של יהודים שנמצאים ברחבי העולם ובהבאתם למדינת ישראל.

יוסי תמיר: עם קום המדינה ב-1948 הג'וינט ייצר את מלב"ן שעסקה בעיקר בשירותים למען קשישים.

יוסי תמיר: הוא עשה את זה כמובן לבקשת הממשלה, וגם אז הוא המשיך לסייע בהעלאת יהודי תימן ובהעלאת יהודי עירק.

יוסי תמיר: הפעולות האלה נעשו בהחלט בזמן, החל מ-1948, על-ידי הג'וינט.

יוסי תמיר: ב-1969 היתה תפנית מסוימת בג'וינט ישראל.

יוסי תמיר: ג'וינט ישראל הפך אז בעצם מארגון שנותן שירותים ישירים לאותם קשישים וחלשים באוכלוסיה לגוף כפי שהוא מוכר היום, שעוזר לממשלת ישראל בפיתוח שירותים חדשניים, עוזר לקדם את המדיניות החברתית בישראל ובעצם חרת על דגלו עזרה לשכבות החלשות על כל סוגיהן באמצעות פיתוח השירותים הללו.

יוסי תמיר: באותה שנה הג'וינט העביר את כל מוסדות מלב"ן, על כל הנכסים שלהם, לממשלת ישראל והקים את "אשל", זה אותו גוף שמפתח שירותים לקשישים בישראל.

יוסי תמיר: כמה שנים לאחר מכן הקים את מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל כפי שהוא נקרא היום, שעוסק במחקר וכולכם מכירים אותו בתחום הזה, ולאחר מכן גם את המרכז לחקר מדיניות חברתית, את אלכ"א שעוסקת בפיתוח של כוח האדם בממשלה, ואת "אשלים" שעוסקת בפיתוח שירותים לילדים ולנוער בסיכון בישראל.

יוסי תמיר: אני רוצה להגיד לך, אדוני היושב-ראש, שאם לא היינו מעבירים בזמנו את כל הנכסים ואת כל המוסדות של מלב"ן למדינת ישראל היינו היום עם הרבה מאוד כסף כדי לפתח את כל השירותים האלה אבל אני חושב שזה היה המנדט שחרתנו על דגלנו.

יוסי תמיר: אנחנו עובדים במשותף עם הממשלה.

יוסי תמיר: ואכן אני חושב שכל מה שאנחנו עושים ביחד עם הממשלה מסייע לאוכלוסיות החלשות.

יוסי תמיר: הג'וינט הוא כמובן שותפות בין יהדות ארצות-הברית והעם בישראל.

יוסי תמיר: כל מה שאנחנו עושים, אנחנו עושים על מנת לקדם את מדיניות הממשלה.

יוסי תמיר: לכן כל הפעילות שלנו היא פעילות של שותפות עם הממשלה.

יוסי תמיר: הג'וינט נחשב, ובהחלט בצדק, כגוף שמשמש מעין מתווך הוגן שיכול להביא את כל משרדי הממשלה לשבת מסביב לאותו שולחן.

יוסי תמיר: הג'וינט הוא כמובן גוף א-פוליטי ובתור גוף א-פוליטי אני חושב שבהחלט יש לו את היכולת לעבוד בראייה בין-תחומית עם כל משרדי הממשלה, להביא את כולם מסביב לשולחן ולעשות את אותם פרויקטים שהם נכונים.

יוסי תמיר: אבל הג'וינט גם עושה את השיקולים הכלכליים בפיתוח של הפרויקטים.

יוסי תמיר: המחקרים שאנחנו עושים על הפרויקטים השונים שלנו מראים מה מצליח יותר ומה מצליח פחות וכתוצאה מכך מתווים את הדרך בפני הממשלה על מנת לעשות את אותם פרויקטים חדשניים שהם נכונים וטובים יותר.

יוסי תמיר: מהבחינה הזאת הג'וינט לא רק עוזר לאותם אנשים שבהם הוא מטפל אלא הוא מפתח השפעה מערכתית והפרויקטים שלו נפוצים בכל רחבי הארץ.

יוסי תמיר: כפי שאמרתי קודם, הג'וינט עוסק בפיתוח של שירותים לילדים ונוער בסיכון באמצעות עמותת "אשלים".

יוסי תמיר: אני מייד אגיד על זה כמה מילים כי זה שייך לדיון שלנו היום.

יוסי תמיר: אני לא חושב שצריך להציג בפורום הזה את "אשל" שעוסק כבר מזה 35 שנים בפיתוח שירותים לאוכלוסייה הקשישה במדינת ישראל ופיתח את כל אותם שירותים יפים שאנחנו מכירים, כמו מרכזי יום לקשיש, בתי אבות וכן הלאה.

יוסי תמיר: הג'וינט עסק רבות בתחום של עולים מברית-המועצות לשעבר, ובעיקר באוכלוסיות החלשות יותר כמו הקווקזים והאתיופים.

יוסי תמיר: הג'וינט עסק בעבר ועוסק גם היום בפיתוח שירותים לנכים ולג'וינט יש גם הרבה מאוד נושאים שלא קשורים דווקא לאוכלוסיה ספציפית אלא הם עוסקים בדברים שהם חשובים מבחינת ההתנדבות במדינת ישראל, גם בתחום של תעסוקה, גם בפילנתרופיה וגם בפיתוח מנהיגות.

יוסי תמיר: וכפי שאמרנו קודם, הג'וינט עוסק גם במחקר ופיתוח וייצוא ידע כי בעצם בלי המחקר והפיתוח אין אפשרות לעשות את אותם דברים נכונים ולהמשיך אותם הלאה.

יוסי תמיר: הג'וינט מוציא בשנה במדינת ישראל כ-100 מיליון דולר, כשמתוכם כ-40 מיליון דולר באים במימון מחוץ-לארץ.

יאיר פרץ: השאר ממומן על-ידי ממשלת ישראל?

יוסי תמיר: היתרה באה ברובה מממשלת ישראל אבל גם מארגונים וולונטריים שקיימים בשטח ויש גם מימון שמגיע מהסקטור העסקי במדינת ישראל.

יוסי תמיר: אני רוצה לומר מילה אחת על "אשלים", ברשותכם, משום שהנושא בו אנחנו עוסקים היום, "עם הפנים לקהילה", והנושא כיצד יש לבנות סל שירותים נכון יותר בקהילה גם עבור אותם אלה שהמשרד במדיניות נכונה מבקש להחזיר אותם מהפנימיות לטיפול נכון יותר, שני אלה נופלים בתחום של "אשלים".

יוסי תמיר: זאת שותפות שקמה בין ממשלת ישראל לג'וינט בישראל והפדרציה היהודית של ניו-יורק, שותפות שהיה לי הכבוד ויש לי הכבוד לעמוד בראשה כמעט מתחילת דרכה.

יוסי תמיר: השותפות הזאת פיתחה עד היום כ-160 פרויקטים ברחבי מדינת ישראל בכ-600 מקומות.

יוסי תמיר: זאת שותפות שהוציאה במהלך 5 השנים האחרונות כ-120 מיליון דולר על פיתוח שירותים לילדים בסיכון.

יוסי תמיר: אני רוצה לומר כאן שללא השותפות ההדוקה עם משרד הרווחה, עם משרד החינוך, עם משרד הבריאות ועם הסיוע החזק של הביטוח הלאומי ושל משרד האוצר אני חושב שלא היינו יכולים להגיע למה שהגענו עד היום.

יוסי תמיר: אני חושב שהדוגמה הטובה ביותר היא הישיבה של היום, עם התשתיות שביחד עם הממשלה "אשלים" עזרה וסייעה לפתח כדי להגיע למצב שבו אפשר לקיים את המדיניות הנכונה.

יוסי תמיר: עד כאן.

יוסי תמיר: תודה רבה.

יאיר פרץ: כשאתה מדבר על המרכזים לילדים בסיכון האם אדוני מתכוון לתוכנית של הממשלה שיצאה לדרך לפני 4 שנים כאשר היינו במשרד?

יוסי תמיר: נכון, היתה תוכנית לאומית לילדים בסיכון ש"אשלים" הצטרף אליה וביחד עם הממשלה, ביחד עם משרד הרווחה שהיה מוביל בתוכנית הזאת, אנחנו בנינו את כל אותם פרויקטים שבעצם נבעו מתוכה.

יאיר פרץ: ויש המשכיות לאותה תוכנית?

יוסי תמיר: אתה מאפשר לי כאן לומר, ואני חושב שזה נכון, אני רוצה לומר שבנקודה הזאת, לפחות של פיתוח השירותים החדשניים, אנחנו יכולים לברך את ממשלת ישראל כי למרות המצוקה הכלכלית ולמרות העובדה שאנחנו רואים קיצוץ בתקציבים לאורך כל הדרך, לפחות באותם פרויקטים חדשים שהפעלנו ממשלת ישראל עמדה עד היום בהתחייבויות שלה.

יוסי תמיר: אני יכול לספור על כף יד אחת פרויקטים שלא נמשכו על-ידי ממשלת ישראל לאחר שהג'וינט יצא מן התמונה.

יוסי תמיר: יחד עם זאת, אנחנו עדיין חושבים שהצרכים הם מרובים וצריך לעשות הפצה של אותם פרויקטים חדשים וזה כמובן, בגלל המגבלות הכלכליות, לא דבר שניתן לעשותו במהירות שאנחנו רוצים כדי לענות על כל הצרכים, אבל זה דבר שאנחנו ממשיכים לעבוד בו עם הממשלה מדי יום.

יאיר פרץ: תודה רבה.

יאיר פרץ: אני מתכבד להזמין את מר שחר שומן לומר את דבריו.

שחר שומן: מר יוסי תמיר פתח בסקירה על פעילות הג'וינט מאז הקמתו וציין את נקודת המפגש עם עמותת "אשלים", שהוקמה בשנת 1998 ופועלת מזה כ-6 שנים.

שחר שומן: עמותת "אשלים" מפעילה כ-5 תחומי פעולה: תחום פעולה שעוסק בגיל הרך; תחום פעולה שעוסק בילדים שנמצאים בקהילה ומחוץ לבית, שזה התחום שהיום הדיון ייוחד לו; תחום שעוסק בנושא הנוער; תחום שעוסק באוכלוסיות עם צרכים מיוחד, בדגש על ההיבט הסיכוני שבהם; ותחום שעוסק בהכשרה ופיתוח כוח אדם של עובדים סוציאליים, של אנשי חינוך וכל האנשים שעוסקים במאטריה של עבודה עם ילדים ומשפחות הנתונים במצבי סיכון.

שחר שומן: התחום שלנו עוסק בילדים בטווח גילאי היסוד, גילאי 6-14, ופועל ב-3 מוקדים מרכזיים.

שחר שומן: מוקד אחד זה הילדים שנמצאים בקהילה, ואחר-כך אנחנו נשמע גם מגברת דליה בן-רבי את הנתונים על האוכלוסייה במדינת ישראל הזקוקה לשירותים.

שחר שומן: המוקד הזה עוסק בעיקר בפיתוח של שירותים שאמורים לתת מענה לאותם ילדים שבגלל מצבי הסיכון שלהם עשויים לצאת לפנימיות ולשירותי אומנה.

שחר שומן: אנחנו משקיעים הרבה מאמצים כדי למנוע את ההוצאה שלהם אל מחוץ לבית וכדי לתת להם תמיכה, שיוכלו להישאר בחיק משפחתם.

שחר שומן: אני חושב שהעובדה שאנחנו נמצאים כאן היום עם שותפינו מהמפעל להכשרת ילדי ישראל מעידה באמת – אפילו שרק במקרה היום שני הדברים נכנסו לאותה הקטגוריה – שהשותפות היא בבסיסו של העניין, לפתח שירותים שיחברו את הילדים ואת המשפחות ברמה של הקהילה.

שחר שומן: במפעל קיימות היום למשל 4 פנימיות קהילתיות שאנחנו פיתחנו בצוותא עם המפעל להכשרת ילדי ישראל.

שחר שומן: המוקד השני של הפעילות הוא בנושא פנימיות ושירותי אומנה.

שחר שומן: במדינת ישראל יש כ-10,000 ילדים שנתונים במצבי סיכון שגורמים לכך שהם ישהו מחוץ לביתם.

שחר שומן: אנחנו בעמותת "אשלים" ראינו בילדים הללו ובמשפחות האלה אוכלוסייה שראוי לחזק אותה ולתמוך בה, בשני היבטים מרכזיים.

שחר שומן: אחד זה כפי שציינתי קודם לכן, חיזוק הקשר של הילדים הללו עם משפחתם הביולוגית.

שחר שומן: אנחנו עושים הרבה מאמצים במספר כיוונים לחזק את הקשר עם המשפחות הביולוגיות ולגרום לכך שבסופו של דבר ילדים יחזרו הביתה אחרי שנות התחנכות בפנימייה ולא ינותקו ממשפחותיהם.

יאיר פרץ: אלה ילדים שהורחקו מהבית עם צווים או בלי צווים?

שחר שומן: לא כולם הורחקו עם צווים.

שחר שומן: חלקם עם צווים, חלקם ללא צווים.

שחר שומן: אלה ילדים שאנחנו חושבים שאם אנחנו נעשה את המאמץ ונשקיע בהורה, נשקיע בחינוך של העובדים באותן מסגרות ונשקיע בילדים אנחנו נצליח לחבר את המשפחה בחזרה.

שחר שומן: גם התוכנית שאנחנו רוצים לדבר עליה היום עוסקת בעיקרה, חלק גדול מהרציונל שלה הוא הרציונל הזה, שנדחף גם על-ידי "אשלים" ועל-ידי הג'וינט במשך הרבה מאוד שנים.

יאיר פרץ: אולי תוכל לפרט את המספרים.

שחר שומן: תיכף מר מוטי וינטר יפרט על התוכנית וכיצד היא פועלת.

שחר שומן: אנחנו מחזירים לא מעט ילדים הביתה מהתוכניות השונות.

שחר שומן: בתוכנית שעליה אנחנו רוצים לדבר היום, כבר בשנה הראשונה שלה 471 הוֹעדות של ילדים שיועדו לשירותים הפנימייתיים חזרו לביתם.

שחר שומן: היום הקהילות יכולות להשתמש במשאבים האלה כדי לתת מענה לאותם ילדים בתוך הקהילה.

שחר שומן: תיכף מר מוטי וינטר יפרט על זה יותר.

יאיר פרץ: ההוֹעדה הולכת להיות לפנימיית יום?

מוטי וינטר: גם לפנימיית יום.

מוטי וינטר: לפנימיית יום היא יכלה ללכת גם קודם.

מוטי וינטר: כעת מדובר על הקהילה ממש.

יאיר פרץ: אלה דברים חדשניים שאנחנו לא מכירים.

מוטי וינטר: אנחנו פועלים ברוח שלך.

שחר שומן: גרעין נוסף של פעילות הוא סביב ילדים שנפגעים מפגיעה מינית או מהתעללות פיזית.

שחר שומן: אלה הן תוכניות שאנחנו מפתחים על מנת לקדם את הטיפול באותם ילדים שנפגעו במישורים האלה, הם ומשפחתם, גם על-ידי פיתוח שירותים כמו מרכזי החירום, גם על-ידי תוכניות שעוסקות בטיפול בפגיעה מינית, הקמה של מרכז הגנה בירושלים ובתל-השומר ועוד כהנה וכהנה תוכניות.

שחר שומן: אני רוצה להדגיש שוב את השותפות.

שחר שומן: אתמול למשל הייתי בישיבה עם משרד החינוך, משרד הבריאות ומשרד הרווחה, שעסקה בנושא הטבת הטיפול בפגיעה מינית בקהילות.

שחר שומן: שיתופי הפעולה שנוצרים כתוצאה מהחיבור בין "אשלים" והג'וינט לבין משרדי הממשלה יוצרים הטבה משמעותית מאוד של דפוסי העבודה סביב אוכלוסיית הילדים בסיכון וזה חלק מרכזי מאוד בעבודה שלנו.

שחר שומן: הייתי מציע שבשלב הזה ניתן למר מוטי וינטר להציג את התוכנית ולהתייחס גם ללבטים ולמחשבות.

יאיר פרץ: ברשותך, לסדר הדיון, אנחנו ניתן למספר דוברים להציג את הנושא ואחר-כך יתנהל דיון פתוח.

אברהם בראשי: אני מנכ"ל המפעל להכשרת ילדי ישראל.

אברהם בראשי: ראשית, אני רוצה להודות לך על דבריך היפים אודות המפעל.

אברהם בראשי: אנחנו אכן קיימים בשטח, במערכת החינוך הפנימייתי ובמערכת שירותי הרווחה, קרוב ל-61 שנים.

אברהם בראשי: איחוליי הרבים וברכותיי לג'וינט על מלאות 90 שנה לפעילותו ברחבי ישראל.

אברהם בראשי: אני חושב שהג'וינט הוא אחד האבות של הגופים הגדולים שטיפלו באזורי מצוקה, בעיקר בתחום הילדים ובעיקר בשנים האחרונות.

אברהם בראשי: 90 שנים זה זמן רב.

אברהם בראשי: לפני 61 שנה הוקמו עוד שני גופים גדולים מאוד שתרמו הרבה למדינת ישראל: עליית הנוער והמפעל להכשרת ילדי ישראל.

אברהם בראשי: המפעל קיים בשטח 61 שנים ועושה פעילות רבה מאוד בתחום החינוך הפנימייתי, הטיפול ושירותי הרווחה למען ילדים במדינת ישראל.

אברהם בראשי: אנחנו שמחים להיות כאן היום ולהציג בפניכם את התערוכה הזאת, שהיא פרי עמלם של הילדים, שחלקם הגדול הגיעו לכאן להיות שותפים, על-פי הזמנתו של חבר הכנסת שאול יהלום יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות.

אברהם בראשי: אנחנו רוצים לקוות שחברי הכנסת יבינו את הערך המוסף של הצורך בטיפול בילדים בסיכון באותה מדיניות שנקבעת בכל הגופים האלה.

אברהם בראשי: יש לנו ברוך ה' בארץ הרבה ארגונים, כל גוף תורם את חלקו, אם זה משרד החינוך ואם זה "אשלים" ואם זה משרד הבריאות, הג'וינט, משרד העבודה והרווחה וכדומה.

אברהם בראשי: אני חושב שהגיע הזמן שכל הגופים האלה ישתפו פעולה ויקדמו את מרכז המשאבים לטובת הילדים.

אברהם בראשי: מה שיותר מהר, כן ייטב.

אברהם בראשי: במיוחד בימים טרופים כאלה, כאשר אנחנו מודאגים מאוד ממצבם הקשה של הילדים.

אברהם בראשי: אז אני מאחל לך, אדוני היושב-ראש, הצלחה ומאחל למשרד העבודה הרווחה, למר יוסי תמיר, למר שחר שומן ולכל חברי הוועדה הצלחה בעבודה.

אברהם בראשי: אנחנו מודים לכם.

אברהם בראשי: ברשותכם, אני אצא עם הילדים.

יאיר פרץ: תודה רבה.

יאיר פרץ: דבריך נגעו ללבי.

יאיר פרץ: אני יושב-ראש הלובי החברתי של כנסת ישראל.

יאיר פרץ: אני גם יושב-ראש השדולה של נוצרים אוהבי ישראל למען ישראל.

יאיר פרץ: נוצר איזה קשר והגעתי לקבוצה איכותית מאוד שמוכנה להירתם לטובת פרויקטים חברתיים במדינת ישראל.

יאיר פרץ: מחר אני אקיים דיון ואציג חלק מן הקבוצה בפני חברי הכנסת.

יאיר פרץ: אותה קרן שהוקמה עושה עכשיו פעילות נפלאה של חלוקת 5,000 סלי מזון, חלוקת 20,000 ילקוטים לתלמידי כיתה א', עכשיו הולכים לחלק 25,000 שמיכות לקשישים במדינת ישראל באזורים הקרים, הכול בתיאום עם השירות לזקן במשרד הרווחה.

יאיר פרץ: הולכים להקים גם פיילוט של 10 מרפאות שיניים לילדים נזקקים.

יאיר פרץ: אני אשמח מאוד אם הקרן הזאת תוכל לפעול ביחד עם המפעל להכשרת ילדי ישראל, למען אותם 950 ילדים.

יאיר פרץ: מה שנוכל לתת מאותה קרן, נעשה הכול.

אברהם בראשי: תודה.

אברהם בראשי: אתה תעשה את ההיכרות בינינו.

אברהם בראשי: על כל פנים, אנחנו נשמח.

מוטי וינטר: בוקר טוב כבוד היושב-ראש וכל הנוכחים.

מוטי וינטר: ברשותך, כבוד היושב-ראש, ומנכ"ל "אשלים", מכיוון שזאת הזדמנות חגיגית, אני רוצה לפתוח במשהו שאני עצמי אמרתי באירוע לכבוד נשיא הג'וינט העולמי לפני כמה שנים.

מוטי וינטר: אני חושב שזה יכול לבטא, לפחות את היחס שלי כלפי הג'וינט.

מוטי וינטר: "כאשר אני עומד כאן ונושא דברים לכבודו של יוג'ין ריביקוב עולה בראשי תמונתו של הילד היהודי בגטו עם הטלאי הצהוב, תמונה שמוצבת בקביעות באולם הג'וינט הגדול, אשר לדידי מסמלת יותר מכול את המפעל ההומניטרי הגדול של הג'וינט למען ילדים שהחל לפני 90 שנה ואשר בא לביטויו הגדול בהצלת ילדים יהודים ניצולי המחנות ובשיקומם.

מוטי וינטר: דומני שיש איזה חוט שני המחבר בין אותו ילד יהודי בגטו לבין אותם ילדים נפגעי התעללות במרכזי החירום, ילדי עולים בפנימיות, ילדים במעונות יום ובמרכזי יום, שבכולם מתקיימת שותפות בין הג'וינט ומדינת ישראל.

מוטי וינטר: זוהי שותפות הגורל היהודי וכאן מתבטאת תחושת היחס והמושג הכל-כך יהודי 'כל ישראל ערבים זה לזה'.

מוטי וינטר: " הבוקר במקרה כשיצאתי מביתי נפגשתי ברחוב עם חבר שלי שעושה שליחויות לג'וינט ברוסיה.

מוטי וינטר: שאלתי אותו מה העניינים והתחלתי לצחוק על כך שהוא נוסע לאוקראינה ולפה ולשם.

מוטי וינטר: אז הוא אמר לי משפט נורא משמעותי, שהזכיר לי את השלט בג'וינט בניו-יורק.

מוטי וינטר: הוא אמר לי: אתה יודע מה, מוטי, אפילו אם יש איזה זקן יהודי אחד בגבעה חשופה באוקראינה, הג'וינט מגיע אליו".

מוטי וינטר: מר יוסי תמיר, אתה בטח זוכר את השלט שכתוב בג'וינט בניו-יורק, שדואגים לכל יהודי באשר הוא.

מוטי וינטר: זה התפקיד של הג'וינט.

מוטי וינטר: אני חושב שמה שג'וינט ישראל עשה בשנים האחרונות בתחום של ילדים בסיכון הוא דבר ייחודי מאין כמוהו.

מוטי וינטר: בעשור האחרון, שמאופיין בכל-כך הרבה מהפכים ובעיות פוליטיות שכמעט לא אפשרו למערכת הרווחה הישראלית להתקדם בצורה משמעותית, הרי קיומם של "אשלים" והג'וינט איפשר לשותפות הזאת להתקיים ולעשות כל-כך הרבה דברים בכל משרדי הממשלה, בכל התחומים של ילדים בסיכון.

מוטי וינטר: הדבר אולי הכי נדיר והכי יוצא דופן שמתקיים בשותפות הזאת, שאין בה כמעט קונפליקטים והיא נעשית בשותפות, מתוך ראייה עתידית, כאשר הג'וינט מניח תשתיות ויסודות והממשלה הולכת בעקבותיו.

מוטי וינטר: לפני זמן מה עשינו הערכת מצב.

מוטי וינטר: אני מדבר על הקטע שלי, ומשרד החינוך בוודאי יכול להגיד גם הוא את דבריו.

מוטי וינטר: בהשקעה לא גדולה יחסית אנחנו הגדלנו ופיתחנו את השירותים פי 10 ופי 12 בעקבות ההשקעה של הג'וינט.

מוטי וינטר: אלמלא היתה ההשקעה הזאת של "אשלים" אני לא מאמין שהיינו יכולים לעשות את זה.

מוטי וינטר: עכשיו אנחנו נציג בקצרה קטעים מסוימים ממה שעשינו ומה שאנחנו עושים בשותפות עם "אשלים" ומכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.

מוטי וינטר: גברת דליה בן-רבי ממכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל תציג נתונים ואחר-כך אני אתייחס.

דליה בן-רבי: אני אציג כמה נתונים, מי הילדים בסיכון בישראל, מה המצב ואיך מערכת השירותים מגיבה לצרכים של הילדים האלה.

דליה בן-רבי: זה יהיה פתח לדיון בהמשך.

דליה בן-רבי: כשאנחנו מדברים על ילדים בסיכון, ההגדרה המקובלת כיום היא ילדים שסובלים מהזנחה או מהתעללות, אבל לא רק.

דליה בן-רבי: ילדים שחיים במשפחות בהן להורים יש קשיי תפקוד חמורים, ילדים שחיים במשפחות בהן יש אלימות בין ההורים וילדים שסובלים מקשיים רגשיים, חברתיים ולימודיים רציניים – כולם נכנסים תחת ההגדרה הזאת.

דליה בן-רבי: לפי סקרים שונים שנעשו בארץ האומדן הוא שכיום כ-15% מהילדים בישראל חיים במצבי סיכון שונים.

דליה בן-רבי: זה למעלה מ-300,000 ילדים.

דליה בן-רבי: מתוך מגוון קשת הילדים שדיברנו עליהם קודם, כ-10,000 ילדים נמצאים בפנימיות במימון משרד הרווחה.

דליה בן-רבי: זה חלק קטן מהילדים בסיכון.

דליה בן-רבי: הרבה יותר ילדים נמצאים במצבי סיכון אחרים.

מוטי וינטר: הילדים שנמצאים בפנימיות מהווים כ-5% מכלל הילדים שאנחנו נותנים להם שירות.

דליה בן-רבי: אני רוצה להציג לכם נתונים מסקר שנערך ב-10 מחלקות, שפחות או יותר מייצגים את הנתונים על הילדים במבט ארצי.

דליה בן-רבי: הילדים בסיכון מיוצגים יותר בקרב משפחות גדולות ומשפחות חד-הוריות.

דליה בן-רבי: הרבה מהילדים האלה חיים במשפחות שאין בהן מפרנס.

דליה בן-רבי: חלק מהילדים חיים במשפחות עולים, אחוז לא גבוה כמו שתמיד חושבים.

דליה בן-רבי: יתכן שזה נובע גם מכך שהם פחות מגיעים לידיעת השירותים.

דליה בן-רבי: רבים מהם מגיעים ממשפחות שחסרות מקורות תמיכה, משפחות שנמצאות במצב שאין משפחה תומכת, אין שכנים תומכים וכולי.

דליה בן-רבי: אלה המאפיינים הדמוגרפיים.

דליה בן-רבי: כמחצית מן הילדים בסיכון חיים במשפחות בהן להורים יש קשיים חמורים בתפקוד שלהם כמבוגרים – מחלות, מוגבלויות, התמכרויות, אלימות.

דליה בן-רבי: 18% מהילדים בסיכון חיים בבתים בהם אין אף הורה אחד שמתפקד באופן תקין, כלומר אין שם הורה שיכול לדאוג לניהול התקין של הבית ולטיפול בילדים.

דליה בן-רבי: למעלה מחצי מהילדים סובלים מבעיות בטיפול ההורי בהם.

דליה בן-רבי: רובם הם דווקא לא מה שאנחנו חושבים כשאנחנו חושבים על ילדים בסיכון.

דליה בן-רבי: ילדים שמתעללים בהם באופן קשה או ילדים שסובלים מטיפול פיזי לא הולם, שלא מקבלים ארוחות וכולי זה קצה הרצף.

דליה בן-רבי: יש ילדים כאלה אבל הם לא רוב הילדים.

דליה בן-רבי: אצל רוב הילדים – ההורים שלהם מתמודדים עם הרבה מאוד קשיים בגידול שלהם, בקשר הרגשי, קשיים ביכולת לתת להם העשרה מספיקה, לעזור בלימודים וכולי, אלה סוג הבעיות שהם מתמודדים איתן.

דליה בן-רבי: קרוב למחצית מן הילדים סובלים מבעיות בתפקוד שלהם עצמם, גם בתחום הלימודי וגם בתחום החברתי.

דליה בן-רבי: כך שיש כאן מגוון של בעיות.

דליה בן-רבי: לא כל הילדים סובלים מכל הבעיות אבל כל הילדים סובלים מחלק מן הבעיות.

דליה בן-רבי: הבעיות האלה מחריפות עם הגיל.

דליה בן-רבי: ככל שעולים בגיל יש יותר בעיות לילדים.

דליה בן-רבי: למעלה מ-1/3 מהילדים סובלים מבעיות בכל התחומים, גם בעיות שלהם עצמם וגם בעיות של ההורים שלהם וגם קשיים של ההורים לטפל בהם.

דליה בן-רבי: אצל שאר הילדים, בעיקר הקטנים יותר, בדרך כלל הבעיות ממוקדות יותר בהורים ופחות בילדים עצמם.

דליה בן-רבי: מה מקבלים הילדים האלה שמטופלים במחלקות הרווחה?

דליה בן-רבי: כ-1/3 מהם מקבלים איזה טיפול אינטנסיבי, מגיעים למחלקות לשירותים חברתיים באינטנסיביות גבוהה ונמצאים בקשר עם עובד סוציאלי.

דליה בן-רבי: מעטים מאוד, כ-4% מהילדים, מקבלים תוכניות טיפוליות שממוקדות בהורוּת.

דליה בן-רבי: שאר הטיפול ממוקד כנראה הרבה יותר בעניינים סידוריים, בתמיכה, בעזרה כלכלית אבל פחות בטיפול שממוקד בהורוּת.

דליה בן-רבי: מבחינת המסגרות שילדים נמצאים בהן: בגיל הרך יש כיסוי לא רע של מעונות.

דליה בן-רבי: רבים מהילדים בסיכון נמצאים במעונות.

דליה בן-רבי: עם החקיקה של חוק פעוטות בסיכון הזכות שלהם מובטחת הרבה יותר טוב לקבל טיפול במעון.

מוטי וינטר: זה לא בטוח, אגב.

דליה בן-רבי: הזכות מובטחת.

דליה בן-רבי: זה לא אומר שהרבה יותר ילדים יקבלו.

מוטי וינטר: אנחנו מאוד צידדנו בחוק פעוטות בסיכון אבל מתברר כרגע שיש קשיים לא מעטים ביישום שלו.

יאיר פרץ: עקב מגבלות תקציביות?

מוטי וינטר: לא, בכלל לא.

מוטי וינטר: עקב התקנות שלו.

מוטי וינטר: הקריטריונים שלו מחמירים מאוד ובחלק גדול מן המקומות בהם זה מיושם כעת הקריטריונים נוקשים יותר מהמצב שהיה קודם לכן.

מוטי וינטר: חלק מהלקוחות שהיו מקבלים מאתנו שירות היום לא יוכלו לקבל.

יאיר פרץ: למה אדוני לא מחזיר את העניין לשולחן הכנסת?

מוטי וינטר: אני אומר את זה לידיעתך.

דליה בן-רבי: מה שהחוק עשה, הוא בעצם הכיר בזכאות אבל של חלק קטן מאוד מהילדים.

שחר שומן: הוא יצר סטנדרטיזציה.

דליה בן-רבי: כל מי שעומד בקריטריונים יכול לקבל אבל הקריטריונים נוקשים מאוד.

יאיר פרץ: אני מבקש, מר וינטר, חשוב להביא בפני הוועדה הזאת בקשה לשנות את הקריטריונים.

יאיר פרץ: נעשה את זה כאן במסגרת דיוני ועדת העבודה, הרווחה והבריאות ובאופן מיידי.

יאיר פרץ: מנהלת הוועדה תרשום את זה לפניה.

יאיר פרץ: חבל.

יאיר פרץ: פשוט הוקצה לזה תקציב וחבל שזה לא ממומש ברמת השטח וחבל שהרבה ילדים נופלים.

יאיר פרץ: הנושא הזה חשוב מאוד.

דליה בן-רבי: סוג אחר של מסגרות זה מסגרות שפועלות אחר-הצהרים: מועדוניות, צהרונים למיניהם.

דליה בן-רבי: כאן הנתונים מדברים בעיקר על ילדים שמקבלים מסגרות שממומנות על-ידי משרד הרווחה.

דליה בן-רבי: יש עוד ילדים שנמצאות במסגרות אחר-הצהרים שממומנות על-ידי משרד החינוך או שממומנות על-ידי גורמים אחרים.

דליה בן-רבי: בין 3%-8% מקבלים את השירות הזה.

דליה בן-רבי: בפנימייה או באומנה, בטיפול חוץ-ביתי, נמצאים כ-5% מן הילדים בגילאים 6-12, ועוד כ-6% מבני הנוער.

דליה בן-רבי: הילדים בפנימיות – אנחנו מדברים על כ-5%-6% מן הילדים, בעיקר הילדים המבוגרים יותר.

דליה בן-רבי: כל שאר 95% מן הילדים בסיכון בעצם נמצאים בקהילה.

דליה בן-רבי: הילדים האלה כמובן מקבלים עוד שירותים, בעיקר ממערכת החינוך וממערכות אחרות.

דליה בן-רבי: בסך הכול משירותי הרווחה מקבלים שירות כלשהו כ-20% מהילדים.

דליה בן-רבי: אפשר להסתכל על חצי הכוס הריקה או על חצי הכוס המלאה, אבל בוודאי לא כל הילדים שזקוקים לעזרה מקבלים אותה.

מוטי וינטר: אנחנו רואים את המפנה שחל בתחום הילדים בסיכון בארץ בחקיקת חוק חסרי ישע.

מוטי וינטר: אני טוען שתקופת תור הזהב של הילדים היתה בשנות החמישים.

מוטי וינטר: כשהמדינה קמה ונושא הילד היה במרכז ההוויה שלנו אז נחקקו החוקים הכי מתקדמים בארץ, גם בהשוואה לעולם, אבל לאחר מכן היתה תקופה של כמה עשרות שנים שניתנה תשומת לב לאוכלוסיות יעד אחרות.

מוטי וינטר: בעצם המפנה חל בשנת 1989, נוכח טרגדיה שאירעה עם הילדה מורן, מקרה שהובא לוועדה הזאת ובעצם כאן בזכות הוועדה הזאת התחולל המפנה ונחקק חוק חסרי ישע, שהביא לשינוי דרמטי בהתייחסות לילדים בסיכון.

מוטי וינטר: אנחנו רואים את התאריך הזה כקו פרשת המים, שממנו התחילו להתייחס בצורה הרבה יותר רצינית ומשמעותית לכל הנושא של ילדים בסיכון.

מוטי וינטר: החוק הזה הביא לעלייה דרמטית בדיווחים, לאומדנים חדשים על מספר הילדים.

מוטי וינטר: המספר 330,000 ילדים בסיכון נולד בתקופה הזאת.

מוטי וינטר: בעצם כמעט באותה תקופה, או קצת מאוחר יותר, הוקמה "אשלים".

מוטי וינטר: חבר הכנסת יאיר פרץ, אתה הזכרת קודם את הפרויקט הלאומי.

מוטי וינטר: אנחנו במשרד הרווחה ראינו ב"אשלים" כאחת הזרועות של התוכנית הלאומית לילדים בסיכון.

מוטי וינטר: ובאמת התוכנית הזאת ו"אשלים" הביאו להתפתחות של גישות חדשות והתערבויות חדשות.

מוטי וינטר: שמנו את הילד והמשפחה במרכז ההוויה.

מוטי וינטר: לצערנו, למרות כל הדברים האלה, למרות הדקלרציה ואין-סוף הדיונים בוועדה הזאת ובחדר הזה, עדיין יש פערים בין הדקלרציה, כולל של כבוד היושב-ראש, לבין האופרציה שלנו בשטח.

מוטי וינטר: אנחנו בעצם לא יכולנו להוציא לפועל את כל הדברים הטובים שהסכמנו עליהם בחדר הזה ובמקומות אחרים.

מוטי וינטר: מה שאנחנו לומדים מהנתונים שגברת דליה בן-רבי הציגה קודם, שיש פערים עצומים בין היקף הצרכים להיקף השירותים.

מוטי וינטר: הפערים הם אדירים.

מוטי וינטר: אם אנחנו מדברים על 330,000 ילדים בסיכון – ויש כאלה שמדברים על 350,000 ילדים בסיכון – אז המשרד שלנו נותן מענה לכ-100,000 ילדים, שמתוכם אם תוריד את מעונות היום, שזה בהחלט מענה חשוב אבל מענה חלקי, אז הנתונים שואפים יותר לסביבות 60,000-70,000 ילדים, שחלקם מקבלים מענה תמיכתי.

מוטי וינטר: המענים הטיפוליים הרציניים והאינטנסיביים בעיקרו של דבר ניתנים לצערנו במסגרת החוץ-ביתית, בפנימיות ובמשפחות אומנה, שזה 5% מהיקף האוכלוסייה שבה מטפלות היום הלשכות לשירותים חברתיים, שמסתכם ב-250,000 ילדים.

מוטי וינטר: המענה הכי טוב והכי מעמיק ניתן דווקא מחוץ לבית.

מוטי וינטר: כלומר אין התאמה בין השירותים ובין תפיסות הטיפול החדשניות שאנחנו פיתחנו יחד עם "אשלים" ויחד עם המשרד.

יאיר פרץ: מה עולה בגורל אותם ילדים שאין להם זכות להשתלב באחת המסגרות?

מוטי וינטר: הם מסתובבים.

מוטי וינטר: יש פערים.

מוטי וינטר: תיכף ניגע בדברים.

מוטי וינטר: אני רוצה לדבר על החסמים שלנו בעבודה.

מוטי וינטר: הקצאת המשאבים היתה עד עכשיו ריכוזית, לא גמישה ולא מאוזנת.

מוטי וינטר: 76% מהמשאבים הוקצו לטיפול חוץ-ביתי ומשאבים אלה כפי שאמרתי משרתים רק 5% מן האוכלוסייה.

מוטי וינטר: כך היה המצב בעבר.

מוטי וינטר: היה קושי רב לפתח את השירותים.

מוטי וינטר: במהלך 5-6 השנים האחרונות פיתחנו פרויקטים שונים ביחד עם "אשלים".

מוטי וינטר: אנחנו העברנו מעין רפורמה בתחום השירותים הקהילתיים לילדים אבל הפער היה גדול מאוד.

מוטי וינטר: לכן יזמנו לפני 3 שנים תוכנית שנועדה לחולל מהפך.

מוטי וינטר: לתוכנית קוראים "קהילה 2000" והיא שימשה בסיס ופיילוט לתוכנית הגדולה "עם הפנים לקהילה".

מוטי וינטר: תוכנית "קהילה 2000", נוצרה עם משרד האוצר כאשר שר הרווחה היה מר שלמה בניזרי.

מוטי וינטר: הוא היה הפרטנר הראשון והוא נתן לנו את הברכה והתמיכה להתחיל בתוכנית הזאת, שאיפשרה לרשות המקומית להשתמש בגמישות בתקציבי השירות לילד ולנוער בהתאם לצרכים, על-פי תכנון מבוסס על צרכים, התאמת מענים לצרכים מקומיים, יצירת רצף שירותים בקהילה, תכנון פרטני לילדים ושיתוף הורים וילדים בקביעת תוכנית הטיפול.

מוטי וינטר: התוכנית הזאת היא בהחלט פריצת דרך, גם בקנה מידה בין-לאומי.

מוטי וינטר: אנחנו לא מכירים תוכניות בסדר גודל כזה שנעשו בעולם.

מוטי וינטר: היום יש התעניינות גדולה מאוד בתוכנית זאת, גם של גורמים בארצות-הברית ובמקומות אחרים.

מוטי וינטר: התוכנית הזאת, שאנחנו מקיימים אותה מזה 3 שנים, בעצם שימשה מסד למהפיכה הגדולה שאנחנו חוללנו בשנה הזאת במסגרת התוכנית "עם הפנים לקהילה".

מוטי וינטר: התוכנית "עם הפנים לקהילה", שהובילו אותו השר זבולון אורלב ופרופ' דב גולדברגר, הכריזה לראשונה בחוזר מנכ"ל על כך שילדים יוכלו לשהות מחוץ לבית אך ורק 4 שנים ולאחר 4 שנים הם חייבים לחזור הביתה.

מוטי וינטר: כל ילד שיוחזר הביתה, הקהילה תהיה רשאית לעשות שימוש בכסף, במכסה של 44,000 שקל לצורך פיתוח מענה מיידי.

מוטי וינטר: בעקבות התוכנית הזאת, שחוללה סערה גדולה כי חששו ממנה רבות, שהתחילה לפעול ב-1 בספטמבר 2004, 471 ילדים חזרו הביתה מתוך 10,000 ילדים.

מוטי וינטר: זה כמעט 5%.

מוטי וינטר: זאת בהחלט הפתעה.

מוטי וינטר: אנחנו לא צפינו שתהיה היענות כל-כך גדולה לתוכנית הזאת.

מוטי וינטר: התוכנית הזאת מתבססת על ההיבט העקרוני והאידיאולוגי של תוכנית "קהילה 2000" שהתחלנו בה 3 שנים קודם לכן.

יאיר פרץ: לאן התקציב הזה של 44,000 שקלים פר ילד עובר?

יאיר פרץ: למחלקות לשירותים חברתיים?

מוטי וינטר: לא נגענו בגרוש.

מוטי וינטר: הכסף עובר למחלקות הרווחה של הרשויות המקומיות.

יאיר פרץ: ומחלקות הרווחה של הרשויות המקומיות עושות בזה שימוש לטובת אותו ילד?

מוטי וינטר: כן.

שחר שומן: לא רק לטובת אותו ילד.

מוטי וינטר: אני אסביר הכול.

מוטי וינטר: בעיקרון כל ילד חוזר לקהילה שלו עם 44,000 שקל.

מוטי וינטר: הקהילה המקומית צריכה לתכנן מענה ופתרון לילד שחוזר לקהילה.

מוטי וינטר: הקהילה רשאית לקחת את כל 44,000 השקל ולפתח תוכנית אינדיבידואלית עבור הילד אם הוא זקוק לכך, או היא יכולה לקחת את ה-44,000 שקל, או 4 מכסות של 44,000 שקל, ולאגם את זה.

מוטי וינטר: ביקרנו אתמול למשל בישוב בדרום השרון שהיו לו 4 מכסות שהצטברו ל-176,000 שקל אבל הם אגמו משאבים ל-345,000 שקל ממקורות שונים ונותנים שירותים ל-100 ילדים.

מוטי וינטר: כלומר התביעה שלנו מהלשכה לשירותים חברתיים היא להוכיח לנו שיש תוכנית מפורטת, תוכנית מענה לכל ילד וילד.

מוטי וינטר: האפשרויות הן מהטיפול האינדיבידואלי, דרך טיפול קבוצתי, הטיפול המסגרתי וכיוצא בזה.

מוטי וינטר: התוכנית הזאת מאפשרת לראשונה בארץ ללשכות לשירותים חברתיים להחליט לגופו של עניין על גורלם של ילדים במסגרת ועדות תכנון טיפול – לשעבר ועדות החלטה – וכבר הצגנו במספר דיונים בוועדה את הרפורמה של ועדות ההחלטה שיזמנו בעקבות ועדת גילת.

מוטי וינטר: גם זה היה בתקופתו של השר שלמה בניזרי.

יאיר פרץ: סליחה שאני מקשה עליך.

יאיר פרץ: אני שואל כמי שמכיר את הדברים ברמת השטח.

יאיר פרץ: כפי שהסברת, הכסף עובר לרשויות המקומיות.

יאיר פרץ: מי מבטיח שאותה רשות מקומית אכן תשתמש בכסף לתכליות להן יועד?

יאיר פרץ: למשל בקריית מלאכי שסובלת ממצוקה תקציבים ולא משלמת משכורות, מי מבטיח לי שהכסף הזה, 44,000 השקלים לא עוברים לתשלום משכורות העובדים או לדברים אחרים?

מוטי וינטר: התקציב הזה הוא צבוע, אי אפשר לעשות בו שימוש לדברים אחרים.

רונית לב-ארי: יש עיוורי צבעים.

מוטי וינטר: לא, אי אפשר לעשות בו שימוש לדברים אחרים.

יאיר פרץ: האם יש איזה מעקב?

מוטי וינטר: כבוד היושב-ראש, אני מכיר את הביקורות מפה ועד הודעה חדשה ואת אלה שחיכו לנו בפינה.

מוטי וינטר: אבל לשמחתי הרבה הדברים האלה לא קרו.

מוטי וינטר: להיפך, לא רק שלא אירעה בריחה תקציבית אלא שנעשה איגום תקציבי.

יאיר פרץ: אני מברך על כך.

מוטי וינטר: כשאנחנו באים היום ללשכות לשירותים חברתיים – אני לא צריך להגיד כלום, הם רק מברכים אותנו.

מוטי וינטר: הם אומרים שבפעם הראשונה הם מרגישים שהם יושבים בוועדות החלטה ויכולים לקבל החלטות לגופו של עניין, לגופו של מקרה.

מוטי וינטר: היינו אתמול בדרום השרון והיה מדהים לראות איך הלשכות נלחמות על הזכות שלהן לתת מענה בקהילה.

מוטי וינטר: אין זמן כרגע להציג את כל התוכנית.

מוטי וינטר: אם יהיה פעם זמן אני אשמח להרחיב.

מוטי וינטר: התוכנית הזאת מחוללת שינויים בכל המערכת שלנו.

מוטי וינטר: בעצם מה שזה עשה, שכל המערכת צריכה להסביר למה ואיך וכיצד מסדרים ילד מחוץ לבית, צריך להסביר את זה להורים, צריך להסביר את זה לציבור בוועדות החלטה.

מוטי וינטר: הדברים נראים היום אחרת לגמרי.

מוטי וינטר: אם בעבר הלשכות ברשויות המקומיות רצו אחרי פנימיות כדי שיקלטו ילדים שלהם, היום המצב הפוך והפנימיות נדרשות להסביר ולהבהיר מה הן עשו במשך שנה, מה הן עשו במשך שנתיים, מה היו התפוקות, מה היו התוצאות.

מוטי וינטר: את כל הדברים האלה עשינו יחד עם "אשלים".

מוטי וינטר: אני רוצה לדבר על עוד שני דברים משמעותיים מאוד, שעשינו במקביל ואף לפני התוכנית שהצגתי.

מוטי וינטר: אחד מהם הוא פנימיית יום והשני הוא פנימייה קהילתית.

מוטי וינטר: אלה שתי תוכניות חשובות מאוד שהתפתחו בשנים האחרונות וזוכות להצלחה רבה.

מוטי וינטר: בפנימיית יום הילד שוהה עד שעה 19:00 במסגרת הפנימייה אבל הוא חוזר לביתו ויש קשר הדוק עם ההורים.

מוטי וינטר: אני מניח שחברינו מנהלי הפנימיות יציגו חלק מהדברים.

מוטי וינטר: זאת אחת התוכניות שיש לה ביקושים רבים בשטח.

מוטי וינטר: התוכנית השנייה היא פנימייה קהילתית, שהיא פנימייה טוטלית.

מוטי וינטר: הילד נמצא בקהילה אבל בקרבה משמעותית מאוד להוריו.

מוטי וינטר: היו תוכניות רבות נוספות שאנחנו עשינו עם "אשלים" ואני לא אמנה אותן כרגע.

מוטי וינטר: אני רוצה לומר שאני חושב שלא היינו יכולים לחולל את כל השינויים האלה ללא "אשלים" וללא מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.

מוטי וינטר: לקדם את התוכנית "עם הפנים לקהילה" בכל מדינת ישראל, זאת היתה העזה גדולה מאוד מבחינתנו.

מוטי וינטר: אני חושב שאם היתה לנו העזה, זה היה במידה רבה תוצאה של השותפות.

מוטי וינטר: ידענו שיש לנו את השותפות ואת התמיכה של "אשלים" ומכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.

מוטי וינטר: הם בהחלט בהחלט מסייעים לנו ביום-יום.

מוטי וינטר: זה לא דוגמה רגילה של שותפות בין מחקר ושדה, זה הרבה מעבר לכך.

מוטי וינטר: המודל הייחודי הזה קרה אחרי 90 שנה של פעילות הג'וינט בישראל.

מוטי וינטר: אנחנו עזרנו להם וזה קרה ואנחנו מודים להם.

יאיר פרץ: תודה רבה למר מוטי וינטר, מנהל השירות לילד ולנוער במשרד הרווחה ולגברת דליה בן-רבי ממכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל.

יאיר פרץ: מה שנותר לי הוא רק לברך, שהפעילות הזאת תמשיך ותתקיים.

יאיר פרץ: כל המציל נפש אחת בישראל כאילו הציל עולם ומלואו, כל ילד.

יאיר פרץ: זה דבר חשוב.

יאיר פרץ: אני מתכבד להזמין את מר אלי שטרית מנהל פנימיית "תלפיות" לומר את דבריו, בבקשה.

אלי שטרית: אני רוצה לומר שהשינוי שהתחולל אצלנו הוא בזכות ההדרכה וההכוונה של "אשלים" והג'וינט, כמובן בשיתוף משרד הרווחה, עיריית חדרה וגורמים אחרים.

אלי שטרית: בעבר כפר הילדים "תלפיות" היה פנימייה רגילה שקלטה ילדים מכל הארץ.

אלי שטרית: היום, לאחר 4 שנים, אנחנו מהווים מודל ייחודי מאוד, שכולל רצף של שירותים, שבנוי מפנימיית יום, פנימייה קהילתית, פנימייה חינוכית, פנימייה טיפולית ומועדוניות, וכל זה תחת קורת-גג אחת.

אלי שטרית: מה שעשינו ביחד עם כל הגורמים שמנינו, אנחנו מאפשרים לקהילה של חדרה והסביבה ליהנות ממגוון התוכניות הרחב שפותחו בשנים האחרונות.

אלי שטרית: השינוי הגדול והמהותי הוא בתפיסה.

אלי שטרית: בעבר פנימיית "תלפיות" בחדרה היתה קולטת גם ילדים מבאר-שבע, זאת אומרת אנחנו התמקדנו בילד ולמעשה המשפחה והקהילה היתה רחוקה מאוד.

אלי שטרית: היום אנחנו לא קולטים רק ילד אלא אנחנו קולטים את המשפחה.

אלי שטרית: היום, כיוון ש-80% מהילדים שאנחנו מטפלים בהם הם מחדרה והסביבה, יש לנו אפשרות לטפל במשפחה.

אלי שטרית: זאת אומרת, המשפחה נגישה.

יאיר פרץ: איך זה בא לידי ביטוי?

אלי שטרית: קודם כול, הכפר שלנו פתוח מאוד.

אלי שטרית: ההורים והמשפחות יכולים לבקר מתי שהם רוצים, אין לנו שום מגבלה.

אלי שטרית: לא רק זה אלא התפיסה שלנו היא שאם אנחנו הולכים להחזיר את הילדים הביתה לאחר 3-4 שנים, וזאת המגמה שלנו, אז אנחנו חייבים לעבוד עם המשפחות.

אלי שטרית: המשפחות מתחייבות להגיע ל"תלפיות" אחת לשבוע או אחת לשבועיים.

אלי שטרית: זה חלק מהחוזה שאנחנו חותמים איתן.

אלי שטרית: העבודה האינטנסיבית נעשית עם הילדים ועם המשפחות, כאשר כולנו יודעים שבסוף התקופה הילד חוזר הביתה.

אלי שטרית: אנחנו עובדים עם המשפחות ב-4 מודלים שונים: טיפול פרטני, כאשר המשפחה באה או האמא באה ויש לנו עובד סוציאלי שמטפל בהם; יש לנו 6 קבוצות הורים שמגיעות מהסביבה ל"תלפיות"; יש לנו עובדים סוציאליים שהתמחו בטיפול משפחתי; ויש לנו היום גם משפחות שלא יכולות להגיע ל"תלפיות" ואנחנו מגיעים אליהן, עובד סוציאלי של לשכת הרווחה מגיע לבית המשפחה ומטפלים בהם, בילדים, ובזה נכנסים גם השכנים וגם הסבתא וכולי.

אלי שטרית: כל פעם אני מביא את הדוגמה של משפחה שבה הסבתא היא הדומיננטית והיא הקובעת בבית ועל-פיה יישק דבר.

אלי שטרית: בפנימייה אתה בכלל לא רואה אותה, אתה לא שומע ממנה שום דבר.

אלי שטרית: כאשר אתה מגיע לבית אתה רואה שבאמת הסבתא היא הדומיננטית ואז אתה נכנס לטיפול בכל המערכת ומבין מה החשיבות של הטיפול המשפחתי והמערכתי.

אלי שטרית: אנחנו מלכתחילה מקצרים את משך שהותו של הילד בפנימייה.

אלי שטרית: יש מה שנקרא "ילדי מוסדות", ילד שמגיע לפנימייה בכיתה א' וגומר בגיל 18 כאשר הוא מתגייס לצבא.

אלי שטרית: כך הוא מתנתק מהמשפחה שלו, מהמורשת שלו, מהשכונה וכולי.

אלי שטרית: במודל הזה אנחנו מאפשרים את ההישארות של הילד בסביבה הטבעית.

אלי שטרית: הילד נשאר בבית-הספר שלו, הוא מכיר את המורים שלו, הוא נהנה משני העולמות, גם של המשפחה והשכונה ובית-הספר וגם נהנה מהיתרונות של הפנימייה.

אלי שטרית: השנה במשפחתון הקהילתי הראשון שלנו הצלחנו להחזיר 9 ילדים מתוך 10 ילדים הביתה.

שחר שומן: וזה עוד לפני התוכנית.

שחר שומן: חשוב לציין שהתוכנית של פנימיית "תלפיות" היא חלק מתוך פרויקט שנקרא "פרויקט הפנימייה הקהילתית" שפועל היום ב-18 רשויות מקומיות במדינת ישראל, כחלק מהמגמה לעשות את החבירה הזאת עוד טרום הכניסה של התוכנית שמר מוטי וינטר דיבר עליה.

אלי שטרית: המחזור הראשון כבר סיים בשנה שעברה ו-9 ילדים מתוך 10 חזרו הביתה, לאחר עבודה אינטנסיבית מאוד שלנו.

יאיר פרץ: ואז מר מוטי וינטר מעביר לעיריית חדרה 44,000 שקל ואחר-כך את הטיפול בקהילה עושים דרך הפנימייה שלך.

אלי שטרית: לא בתוך הפנימייה.

אלי שטרית: אנחנו יכולים אולי להיות סוכן-מפעיל אבל בעיקרון מה שקורה, וכך קורה אכן בפועל, יש לנו שנת מעבר, שאנחנו והקהילה מלווים את המשפחות אבל בסוף השנה הזאת אנחנו מעבירים את האחריות לקהילה.

אביטל קלר: אני העובדת הסוציאלית שליוותה את המשפחתון הקהילתי הראשון בפנימיית "תלפיות".

אביטל קלר: בחודש יולי הסתיים המחזור הראשון לאחר 3 שנים.

אביטל קלר: החזרנו 9 ילדים מתוך 10 הביתה.

אביטל קלר: הבסיס היה זה שקלטנו את הילד ואת המשפחה מהיום הראשון.

אביטל קלר: מהיום הראשון שהילד הגיע לפנימייה נפתחה קבוצת הורים שליוותה את הילד לאורך כל התהליך.

אביטל קלר: השותפות של ההורים היתה מלאה לאורך כל הדרך והם השתתפו בכל הפעילויות.

אביטל קלר: כמו כן גם הרווחה היתה שותפה אתנו לאורך כל הדרך.

חנה פקטורסקי: אני גרושה 4 ילדים 3 נכדים.

חנה פקטורסקי: כשבאו אלי הביתה וביקשו את רשותי להכניס את הילד לפנימיית יום בשום אופן לא הסכמתי.

חנה פקטורסקי: לפני זה עברתי טראומה גדולה מאוד, כשלקחו ממני את הילדה למשפחה מאמצת, ולכן היה לי קשה מאוד לקבל את זה.

חנה פקטורסקי: כמה פעמים ניסו לשכנע אותי עד שהגיעה המנהלת של לשכת הרווחה, גברת אסתר גמליאל, והיא דיברה אתי ושכנעה אותי.

חנה פקטורסקי: היא אמרה לי שיהיו לו כל מיני חוגים ויהיה לו בית חם, הוא יעשה שיעורי-בית בזמן.

חנה פקטורסקי: באיזה מקום הגעתי למסקנה שאולי זה עדיף.

חנה פקטורסקי: הוא הגיע למשפחתון יום אבל היה לו קשה מאוד שם.

חנה פקטורסקי: הוא לא רצה להיות שם והיה בורח, הוא לא היה מוכן בשום פנים ואופן.

חנה פקטורסקי: כמה פעמים הוא בא הביתה ואמרתי לו: זה לא פתרון, אתה חייב לקבל את זה, לאט-לאט יהיה לך טוב.

חנה פקטורסקי: ובאמת הוא הגיע למקום ממש טוב.

חנה פקטורסקי: אחר-כך בשלב כלשהו הוא הגיע לפנימייה קהילתית שזה משפחתון יום, מהבוקר עד הערב.

חנה פקטורסקי: הוא היה נשאר לישון שם וכל שישי-שבת הוא היה חוזר הביתה.

חנה פקטורסקי: אני יודעת שהילדים קיבלו שם המון חום ואהבה ויחס – אם זה בעזרה בהכנת שיעורי-בית, אם זה יחס טוב מהמדריכים.

חנה פקטורסקי: הוא היה ילד לא ממושמע.

חנה פקטורסקי: בהתחלה היה לו מאוד קשה אבל הוא התאקלם ועשה את שיעורי-הבית וקיבל מהם כל מה שהוא רצה, חוגים וטיולים נהדרים.

חנה פקטורסקי: היו לנו גם פגישות עם עובדות סוציאליות, למדתי המון כיצד לחנך אותו, איך לתת לו חום ואהבה.

חנה פקטורסקי: היום הוא חזר הביתה.

חנה פקטורסקי: אני גאה מאוד שהוא חזר הביתה.

חנה פקטורסקי: אני מנסה להוביל אותו בדרך עם הכלים שקיבלתי מפנימיית "תלפיות".

ואדים בלומין: אני מנכ"ל התאחדות נוער וצעירים עולים 1 1, וכאן אני מייצג קואליציה של ארגונים למען נוער עולה בסיכון.

ואדים בלומין: קודם כול, ברכות ליום ההולדת וברכות גם על התפיסה של הליכה לקהילה.

ואדים בלומין: אני חושב שאני לא צריך לפרט אבל ברורים היתרונות של הליכה לכיוון הזה.

ואדים בלומין: נדמה לי שאפשר לפתח את זה אבל זאת התחלה.

ואדים בלומין: אני מוכרח לתקן את התמונה, הלקויה לדעתי, שהוצגה כאן.

ואדים בלומין: אני אשמח לתרום למכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל את המחקרים העדכניים שיצאו.

ואדים בלומין: אני לא יודע אם זה באמת עניין של זמן או של מתודולוגיה.

ואדים בלומין: אנחנו בקואליציה עשינו מהלך של למעלה משנה, מקיף מאוד, גם עם משרד הרווחה, עם אגף תקו"ן, עם מנהלי כל השירותים שם, ועם המחלקה לשירותי רווחה בתוך המשרד לקליטת העלייה.

ואדים בלומין: העולים דוברי הרוסית – וזה כולל את הקווקזים והבוכרים – בשום אופן לא מהווים 13% מתוך הנוער בסיכון במדינת ישראל.

ואדים בלומין: מי שנמצא בשטח ומי שעומד בקשר עם שירותי הרווחה, גם במשרד הרווחה וגם במשרד לקליטת העלייה, יודע שהמצב אחר.

ואדים בלומין: לדוגמה, 50% מהמטופלים באגף להתמכרויות הם דוברי רוסית.

ואדים בלומין: אני מקבל את ההסתייגות של גברת דליה בן-רבי, שחלק מהם אפילו לא מגיע כי בנושא הילדים החוסים והילדים שמסתובבים ברחובות המשרד בעצמו מודה שלא תמיד יש לו את הכלים.

ואדים בלומין: המחקרים האחרונים מראים שהנוער הרוסי מהווה כ-18% מסך אוכלוסיית הנוער בישראל אך התופעות האנטי החברתיות בקרבם הן פי 4 ולפעמים יותר מהאוכלוסייה המקומית.

ואדים בלומין: אני מדבר על תופעות של נשירה סמויה וגלויה מבתי-ספר, הפקרות מינית, פשיעה, אלכוהול וסמים.

יאיר פרץ: זה לא סותר את הנתון שלהם.

יאיר פרץ: פשוט אלה לא מגיעים.

יאיר פרץ: זאת קבוצה שלא מגיעה לטיפול.

דליה בן-רבי: זאת גם קבוצת גיל אחרת.

דליה בן-רבי: אנחנו דיברנו על קבוצת הגיל 0-18 שנים ואתה מדבר על בני נוער.

דליה בן-רבי: יש נתונים קצת אחרים על נוער.

ואדים בלומין: אני מדבר על גילאי 13-17 שנים, כלומר אני לא מדבר על סטודנטים.

ואדים בלומין: הערה נוספת שעולה לא פעם – התופעה הזאת היא תוצרת "כחול-לבן".

ואדים בלומין: זה לא עלייה המונית של פושעים ונרקומנים אלא זה חבר'ה ואפילו ממשפחות טובות שמידרדרים כאן כתוצאה משני דברים, הן ממשבר ההגירה והן בשל כישלון של מערכות התמיכה שלהם ואולי כישלון של המדינה להיערך לצורך העניין.

ואדים בלומין: עד היום אין – ואולי זה המהלך האמיץ שמשרד הרווחה והמשרד לקליטת העלייה צריכים לעשות, לפתח מחדש מדיניות ותפיסה ועבודה רגישת-תרבות.

ואדים בלומין: אני מסכים עם מה שנאמר, שהפערים בין הצרכים לבין המענים הם גדולים אבל גם בהצגת הצרכים כאן לא נאמר שיש צורך אמיתי לפתח תוכניות וכלים ומתודות רגישות-תרבות.

ואדים בלומין: אנחנו לא יכולים לעבוד עם אותם כלים עם החבר'ה שאני מייצג אותם כאן, עם החבר'ה דוברי הרוסית, כמו עם הצברים.

ואדים בלומין: לא יתכן שבשירות מבחן לנוער בחולון ובבת-ים, שם כמעט 60% מהמטופלים הם דוברי רוסית, אין אף עובד דובר רוסית.

ואדים בלומין: איך אפשר לעבוד עם הילדים האלה אם אי אפשר לדבר בשפתם, שלא לדבר על להגיע למשפחותיהם?

ואדים בלומין: ואני מאוד מסכים גם עם ההליכה אל המשפחות ואל הקהילה כי שם יש המון משאבים.

ואדים בלומין: אז יש מה לעשות.

ואדים בלומין: יש התחלה של דרך אבל חשוב לשים את זה על השולחן.

ואדים בלומין: עלי לציין שהדבר רלוונטי גם לאתיופים וגם לעלייה מצרפת שאולי תבוא ואולי היא לא תידרדר כמו העליות הקודמות משום שניערך לכך.

ואדים בלומין: נדמה לי שההתחלה של הליכה אל הקהילה היא ברוכה אבל חשוב לזכור שגם בקהילת העולים – ולצורך העניין אני מייצג את הקהילה שלי, של דוברי הרוסית, אבל גם בקהילות אחרות – יש ארגונים, יש התמקצעות בשטח וחשוב מאוד להביא את זה בחשבון ואולי להיערך בהתאם.

3259: אני אחראי על הפרויקט של פנימייה קהילתית ב"אשלים".

3259: אני רוצה להתייחס לעניין הרגישות התרבותית ולעולים החדשים.

3259: ב-3 פנימיות קהילתיות, בעפולה אשדוד ונס-ציונה, נקלטו לפני שנתיים ילדים של עולים מחבר העמים וכחלק מהעבודה המשותפת בפרויקט של תהיל"ה עם הפנימייה אנחנו איתרנו עובד דובר רוסית, שבא אל תוך הפנימייה ועושה עבודה ביחד עם עובד הפנימייה עם קבוצת העולים מחבר העמים, ובהצלחה רבה.

3259: המענים האלה ניתנו כחלק מהרגישות בעבודה המשותפת, כאשר בהדרגה העולים מחבר העמים לומדים עברית ויכולים להשתלב בקבוצת הורים משולבת לוותיקים ולעולים חדשים.

3259: זה חלק מהייחוד של פנימייה קהילתית, שהקהילה והפנימייה עובדים יחד.

חיים להב: אני ממשרד החינוך, התרבות והספורט.

חיים להב: אני קודם כול רוצה להצטרף לברכות לציון 90 שנה לג'וינט ולמר יוסי תמיר שמייצג כאן את הג'וינט ואת "אשלים".

חיים להב: מר יוסי תמיר עשה איתנו כברת-דרך רצינית מאוד בהקמת "אשלים" והוא לקראת סיום תפקיד אז זאת הזדמנות גם לברך אותו, בתקווה שלא יזניח אותנו מאחור בתפקידו החדש.

חיים להב: אין ספק שהמעורבות הזאת של "אשלים" יש לה השפעה ישירה ועקיפה על מערך השירותים החברתיים בישראל ועל מערכת השירותים החינוכיים בישראל.

חיים להב: כפי שצוין לפני כן, משרד החינוך מעורב בדברים האלה בהרבה מאוד פעילויות.

חיים להב: אני חושב שאחד החידושים של החבירה הזאת למיזם המשותף ולפעילות המשותפת הוא היכולת לייצר שירותים משותפים של רווחה וחינוך.

חיים להב: לאור הדברים שהוצגו כאן, אני חושב שבלי ראייה רחבה יותר של הצרכים ומענה משלים אחד של השני היינו מפספסים.

חיים להב: גם מבחינת הצגת הנתונים, שהם חלקיים, אל מי מגיעים ולכמה מגיעים, כאשר אין תמונה משלימה של אותם ילדים או ילדים נוספים שמערכת החינוך מגיעה אליהם, ולדעתי גם יש הרבה מאוד בזבוז משאבים כאשר אין השלמה של הנתונים אחד של השני.

חיים להב: אתה הצגת כמה שאלות.

חיים להב: אחת השאלות המעניינות היא באמת הנגשת שירותי רווחה וחינוך לילדים שנמצאים בשתי המסגרות.

חיים להב: זאת שאלה שאנחנו שואלים את עצמנו היום, איך עושים את זה טוב יותר, שלא נצטרך להוציא ילד מהמערכת החינוכית שהוא נמצא בה במילא כדי לקבל שירותי רווחה אלא להיפך, ששירותי הרווחה – בלי צורך להקים מסגרות, בלי צורך להקים מרכזים – ינגישו את עצמם אל תוך השירותים הקיימים בתוך מערכת החינוך.

חיים להב: וגם להיפך, כמובן – ילדים שנמצאים היום בפנימייה או במוסדות של משרד הרווחה מקבלים שירותים מהחינוך וזה נעשה כבר היום.

חיים להב: מעונות החסות לדוגמה מקבלים את שירותי החינוך וההשכלה ממשרד החינוך בתוכם ולא צריכים להקים מערכת נפרדת כי הם יכולים לקבל את זה כשירות משלים כשהילד נמצא בתוך מערכת הרווחה באותה נקודת זמן.

חיים להב: ואותו דבר צריך להיות גם להיפך, בזמן שהילד נמצא ב-main stream צריך להנגיש אליו עד כמה שאפשר את השירותים המשלימים של הרווחה.

חיים להב: נדמה לי שזה יחסוך הרבה שאלות, על איך מנגישים את השירותים ואיך לעשות את זה נכון יותר וטוב יותר.

חיים להב: אני חושב שחלק מן הדברים עולים היום בשולחן המשותף של "אשלים" במסגרת העבודה המשותפת שנעשית.

חיים להב: אני מקווה שבאמת נוכל לקדם ביחד את המגמה הזאת, שהיא בהחלט חלק מהפתרון.

רונית לב-ארי: אני רוצה לברך את היושב-ראש וכמובן את הג'וינט, על העבודה החברתית המדהימה שנעשית כאן, ואת מר יוסי תמיר ואת כל הצוות, שהוא באמת צוות מקצועי לעילא ולעילא.

רונית לב-ארי: זה כמובן נעשה בשותפות עם מר מוטי וינטר, שאת שמו אני שומעת כבר 20 שנים וסוף-סוף היום פעם ראשונה ראיתי אותו.

רונית לב-ארי: אני מנכ"לית המועצה לילד החוסה מזה חודשיים.

רונית לב-ארי: מהמועצה לילד החוסה נמצאת כאן גם גברת פנינה פקר שהיא חברה בוועד המנהל, שפועלת כ-17 שנים בתחום של ילדים חוסים.

רונית לב-ארי: אני שמחה על השותפות של המועצה לילד החוסה עם "אשלים" ועם משרד הרווחה.

רונית לב-ארי: אני מברכת מאוד על המהלך של המפעלים בקהילה.

רונית לב-ארי: אני מאמינה מאוד בחיבור עם הקהילה.

רונית לב-ארי: אני רק רוצה לקוות ולהאמין, ואני אומרת את זה כאן על השולחן, שהזרוע המפקחת של השירות שמה עין ושומרת על הילדים.

רונית לב-ארי: אני לא רוצה חלילה לחשוד בכשרים אבל הרשויות המקומיות נמצאות במצוקות אדירות, אנחנו יודעים את זה, וקשה להם לתת מענים, ולא מתוך כוונה לא טובה.

רונית לב-ארי: אני רוצה להאמין שהזרוע המקצועית של השירות שמה עין ובודקת.

רונית לב-ארי: כי אם נסתכל על המחקר המעניין שגברת דליה בן-רבי הציגה כאן אז היא מדברת לדוגמה על כך שרק 4% מההורים עוברים איזה טיפול.

רונית לב-ארי: אני רוצה להגיד מתוך ניסיוני המקצועי, שיש הורים שלצערנו כל הטיפול שבעולם לא יוכל לעשות שם שינוי וצריך לקחת את זה בחשבון.

רונית לב-ארי: עוד ממצא שגברת דליה בן-רבי הביאה במחקר, שככל שהגיל עולה המצב של בני נוער הופך להיות קשה יותר.

רונית לב-ארי: זאת אומרת, מבחינת הסידור בקהילה, פנימיות היום והפנימיות הקהילתיות זה חלופה לאותו סידור של פנימיות רחוקות מהקהילה.

רונית לב-ארי: אני חושבת שמעט מאוד ילדים זקוקים לריחוק מההורים בכלל כי ברגע שילד יוצא מהבית ויש לו חלופה הלחץ יורד, כל המתחים יורדים והילד יכול ליהנות מהטוב של ההורים, וכל ילד מחפש את ההורים, גם ילד שאוּמָץ בגיל 18 ברוב המקרים הולך לחפש את התיק ולוודא מי ההורים שלו.

רונית לב-ארי: אבל בכל זאת, כש-100 ילדים מקבלים שירות במקום פחות ילדים, אני רוצה להגיד שאני בטוחה שהזרוע הארוכה של השירות, הזרוע המקצועית הארוכה שומרת על הילדים שבכל זאת צריכים להיות מחוץ לבית ובתוך הקהילה ולא באיזה וריאציה של טיפול שאולי לא מתאימה.

רונית לב-ארי: אני רק מאחלת המשך הצלחה.

ואדים בלומין: בתגובה למה שנאמר, אני חלילה לא רציתי לומר שאין פתרונות בכלל.

ואדים בלומין: ישנם פתרונות אד-הוק מתוך רגישות והבנה של אנשים בשטח אבל לא יתכן שזה יהיה נתון לכאן או לכאן בידי אנשים.

ואדים בלומין: חייבת להיות מדיניות וראייה מערכתית שלוקחת בחשבון אוכלוסייה כל-כך גדולה שהולכת ומידרדרת.

יאיר פרץ: תודה רבה לכל הנוכחים ולכל המשתתפים.

יאיר פרץ: אני רוצה, ברשותכם, לקרוא את הודעת הסיכום.

יאיר פרץ: אני חוזר ומברך את הג'וינט ואת כל העומדים בראש כל המערכות, את מר יוסי תמיר ואת ידידי מר מוטי וינטר, את גברת דליה בן-רבי ואת כל מי שעוסקים במלאכה חשובה מאוד של קידום ושל הצלת ילדי ישראל ופועלים באמת בנחישות להביא את אותם ילדים שלא שפר עליהם גורלם, לפלס להם איזו דרך לקראת חיים בריאים ושלווים ולקראת הקמת משפחות.

יאיר פרץ: זה באמת אחד הדברים שמחשלים את החברה בישראל.

יאיר פרץ: ועדת העבודה, הרווחה והבריאות קוראת לממשלת ישראל, ובעיקר למשרד הרווחה, להקצות משאבים אשר יתנו מענה מותאם לצורכי הילדים אותם מחזירים מהפנימייה לביתם.

יאיר פרץ: שמענו על התוכנית "עם פנים אל הקהילה" וזה חשוב מאוד.

יאיר פרץ: הוועדה קוראת לממשלת ישראל, לעגן את הזכאות ולהפנות את התקציבים על מנת לפתח סל שירותים שיבטיח רצף מענה לצרכים המשתנים של ילדים בסיכון ומשפחותיהם.

יאיר פרץ: כדאי גם להגדיל את התקציב ולתת קצת יותר מ-44,000 שקל.

יאיר פרץ: תודה רבה.

יאיר פרץ: הישיבה נעולה.