ועדת העבודה, הרווחה והבריאות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 257, 2004-10-19 12:00

שאול יהלום: אדוני נשיא בית-הדין הארצי לעבודה כבוד השופט סטיב אדלר, כבוד שופטי בית-הדין הארצי לעבודה ובתי-הדין האזוריים.

שאול יהלום: מיד אבקש מפרופ' אדלר להציג את השופטים בשמותיהם.

שאול יהלום: אנחנו בישיבה של ועדת העבודה, הרווחה והבריאות שהיא ישיבה מהותית אבל למעשה גם ישיבה חגיגית.

שאול יהלום: היא ישיבה חגיגית כי אנחנו מציינים 35 שנים לייסוד מערכת בתי-הדין לעבודה.

שאול יהלום: בתחילת הקדנציה הזאת סיירנו בבית-הדין הארצי ובירכנו עם כניסתו למבנה החדש.

שאול יהלום: בירכנו שזאת תוספת יפה למעמדו.

שאול יהלום: בכל אופן, כאשר חכמינו אמרו שדירה נאה מרחיבה דעתו של אדם אין ספק שהם התכוונו גם שדירה נאה מרחיבה דעתו של שופט של בית-הדין, ולכן שמחנו מאוד על כך.

שאול יהלום: היום אנחנו מציינים מלאות 35 שנים לבתי-הדין לעבודה, שזה מעין יובל, חצי יובל.

שאול יהלום: היום במדינת ישראל אנחנו כבר לא מחכים עד גיל 50, מסוכן מאוד לחכות עד מספרים עגולים כאלה.

שאול יהלום: חשבנו שיהיה יפה לציין את המועד הזה באכסנייתנו.

שאול יהלום: אני מודה לכולם, בעיקר לשופטים אבל גם לכל הסגל ולכל הצוות שנמצא כאן, פרופ' רות בן-ישראל, חברת הכנסת אילנה כהן, חבר הכנסת גאלב מג'אדלה.

שאול יהלום: קודם כול אבקש מהשופט אדלר, כבקשתו, להציג את אנשי בית-הדין לעבודה שנמצאים כאן, כי ההוקרה היא לבית-המשפט ולכל אחד מהאנשים באופן אישי, ואחר-כך אנחנו ניגש לתוכנית הקצרה שלנו שבאה לציין את יובל ה-35 ואת החגיגיות שבו.

שאול יהלום: אני רוצה לפתוח בכמה מילים קצרות.

שאול יהלום: אין להכחיש שאנחנו נמצאים בתקופה בה רבו האנשים שבאים להטיל ספק בקיומם של בית-הדין לעבודה ומערכת בתי-הדין לעבודה ובעצמאותם.

שאול יהלום: כל אחד מאתנו יודע שבמקביל לחגיגיות הזאת עובדת במדינת ישראל ועדה, בראשות פרופ' יצחק זמיר, שחלקים מהמערכת הציבורית והמשפטית טוענים אפילו טענות על הרכבה, ועדה שנולדה כדי לדון בהמשך נחיצותו של בית-הדין לעבודה ובקיומו העצמאי.

שאול יהלום: יתר על כן, אנחנו לא יכולים להכחיש את העובדה שעל דפי הפרוטוקול של ממשלת ישראל כתובה החלטה שנתקבלה בספטמבר 2003, שהטילה על שר המשפטים להקים צוות עבודה "לבחינת האפשרות לאחד את מערכת בתי-הדין לעבודה עם מערכת המשפט הכללית".

שאול יהלום: בדברי ההסבר נאמר: "1) מערכת בתי-הדין לא עמדה בציפיות שהובילו להקמתה.

שאול יהלום: 2) תרומת נציגי הציבור היא פחותה מן הראוי ובדיון המשפטי אין צורך בגורמים חיצוניים כגון נציגי ציבור.

שאול יהלום: "

אילנה כהן: כמו שהממשלה סוגרת כל דבר טוב במדינה, אין חדש בזה.

שאול יהלום: לכן, כמו שאמרתי, ב-2 בנובמבר הוקמה הוועדה בראשות פרופ' יצחק זמיר והיא עדיין עובדת.

שאול יהלום: על-פי הדיווח שקיבלנו, עד היום נערכו כ-10 ישיבות של הוועדה והיא עדיין יושבת על המדוכה.

שאול יהלום: אני יכול לומר לפחות בשמי, אף שאני חושב שזה יהיה על דעת רוב חברי הוועדה הזאת – לא קיבלנו על כך החלטה מובהקת – אנחנו שוללים את הקמת ועדת הבדיקה.

שאול יהלום: מרגע שהתקבלה החלטת הממשלה אנחנו טענו שבטעות יסודה.

שאול יהלום: אנחנו מעריכים מאוד ומוקירים את כל פעילותו של בית-הדין וחושבים שהצלחה גדולה יש ב-35 שנות קיומו לבית-הדין לעבודה על כל מערכותיו.

שאול יהלום: קיומו הביא לכך שיחסי העבודה במדינה שלנו הרבה יותר נוחים.

שאול יהלום: הגישור והפישור, שהוא עוסק בעיקר בהם מעצם מהותו, שלא יכולים היו להיעשות במערכת בתי-הדין האחרים, הם אלה שמביאים ליתר הבנה וליתר הרמוניה ביחסי העבודה.

שאול יהלום: את כל זה אמרנו לפני שנה בערך.

שאול יהלום: אני חושב שהתחזקנו פי כמה בדעתנו כאשר בשנה האחרונה איימה על המשק שלנו שביתה כללית מאוד-מאוד קשה.

שאול יהלום: השביתה אמנם הוכרזה על-ידי ההסתדרות הכללית והתקיימה – ובמסגרת הישיבה הזאת אנחנו ניתן לחבר הכנסת עמיר פרץ, יושב-ראש ההסתדרות הכללית החדשה, לומר כמה דברים – אך היא היתה מצומצמת בהיקפה ונמשכה כמדומני רק יום וחצי.

שאול יהלום: את כל הקרדיט להפסקת השביתה יש לתת לבית-הדין לעבודה.

שאול יהלום: לעניות דעתי, אין ספק שהשביתה היתה הפעם על נושא מוצדק ביותר, מוצדק משום שהיה מדובר בהלנת שכר של עשרות אלפי אנשים במדינה, לא למשך חודש ולא למשך יום אלא אחדים מהם אף למשך שנים, ולכן אין צודקת מהשביתה המוצדקת הזאת.

שאול יהלום: ואף על-פי כן, המשבר נפתר רק בגלל התערבותו של בית-הדין הארצי לעבודה, כאשר גם השביתה קוצרה וגם הבעיה עצמה נפתרה.

שאול יהלום: אני מניח שלא הכול נפתר אבל העניין נמצא במעקב.

שאול יהלום: שמעתי שמחר עומדת להיות ישיבת מעקב ביוזמת השופט אדלר, נשיא בית-הדין, כדי לראות אם הדברים בוצעו ואם יש צורך עדיין לזרז את ביצועם.

שאול יהלום: לכן אני אומר שלא היתה הוכחה טובה יותר לחשיבות בית-הדין לעבודה מאשר המציאות עצמה.

שאול יהלום: הוועדה שלנו מוקירה מאוד-מאוד את עבודתכם ורואה בה נדבך חשוב מאוד באנושיות ובמוסריות של החברה הישראלית.

שאול יהלום: אני חושש מאוד שבלעדיכם היינו נתקלים ביותר התנגשויות ובוודאי שהיו להן לא רק השלכות אנושיות ומוסריות אלא בוודאי ובוודאי גם השלכות של הפסד למשק כולו, כי כל סכסוך עבודה בסופו של דבר פוגע גם בכלכלה ומדרדר עוד את המשק לכיוון לא רצוי.

שאול יהלום: לכן אנחנו שוב מחזקים את ידיכם ומקווים שגם ועדת זמיר תדע לגשת ללימוד הדברים באותה רוח ובאותו כיוון.

שאול יהלום: במידת הצורך נעשה אנחנו את שלנו, אם יהיה צורך, אף שאני מקווה שלא יהיה צורך.

שאול יהלום: לפני שנשמע את דברי שר התעשייה, המסחר והתעסוקה אני מבקש מהשופט סטיב אדלר להציג את השופטים.

שאול יהלום: חשוב מאוד להוקיר כל אחד מהאנשים שבאו לכאן במקומו ובמעלתו.

שאול יהלום: לאחר מכן אבקש מהשר לענייני עבודה במדינת ישראל, לצורך העניין, לומר כמה מילים.

סטיב אדלר: אציג את השופטים.

סטיב אדלר: ראשית כול, סגנית הנשיא השופטת אלישבע ברק; מי שהיה סגן הנשיא ועכשיו הוא בדימוס השופט קובובי, שהיה שופט מתחילת פעולתו של בית-הדין בשנת 1969; השופט יגאל פליטמן מבית-הדין הארצי; השופטת נילי ארד מבית-הדין הארצי; השופטת ורדה וירט-לבנה מבית-הדין הארצי; השופט שמואל צור מבית-הדין הארצי; משפחת הנשיא הראשון של בית-הדין, המשפחה של צבי בר-ניב ז"ל; מבתי-הדין האזוריים נמצאת אתנו השופטת עליה פוגל; השופט מרדכי כליף; השופטת לאה גליקסמן; השופטת רונית רוזנפלד; השופטת יהודית הופמן; השופט מנחם מירון, שהוא הרשם של בית-הדין הארצי והיה עובד בית-הדין מיומו הראשון, כמו השופט קובובי; השופט יעקב נויגבורן; השופט עמירם רבינוביץ מבית-הדין הארצי.

סטיב אדלר: יש כאן גם נציגי ציבור.

סטיב אדלר: יש מי שהיתה נציגת ציבור, פרופ' רות בן-ישראל, שאנחנו לא שוכחים אותה.

סטיב אדלר: גם הנשיא ברק והשופט זמיר היו נציגי ציבור שלנו.

סטיב אדלר: נמצאים כאן מר עוזר כרמי, שהוא נציג ציבור שלנו היום, ומר שלמה גוברמן ומר ישראל בן-יהודה שהיו נציגי ציבור ופרשו בזמן האחרון.

סטיב אדלר: פרופ' אמירה גלין ועו"ד זאב כרמלי הם נציגי ציבור היום.

סטיב אדלר: בשם כולם אנחנו מברכים אתכם על ההזמנה לוועדה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: כבוד השר, בבקשה.

אהוד אולמרט: תודה רבה.

אהוד אולמרט: אדוני היושב-ראש, כבוד הנשיא, שופטי בית-הדין הארצי לעבודה ושופטים בבתי-הדין האזוריים, נציגי הציבור, חברי הכנסת, לפני למעלה משנה היה מי שניסה לעורר ספק או להעלות בקול שאלה האם יש צורך בבתי הדין לעבודה כפי שהם פועלים במשך 35 שנים.

אהוד אולמרט: כדי לעשות צדק צריך לומר שהשאלה לא היתה האם יש צורך בטיפול מיוחד בנושא עבודה אלא יותר באיזה מסלול צריך לטפל בעניין.

אהוד אולמרט: אבל השאלה עלתה והיא פתחה דיון ציבורי, האם בתי-הדין מועילים או אינם מועילים, במתכונת כזאת או במתכונת אחרת.

אהוד אולמרט: אירע כך שסמוך מאוד לאחר שעלתה השאלה גם נוצרו הנסיבות שאפשרו להעמיד אותה למבחן.

אהוד אולמרט: לא למבחן תיאורטי, לא למבחן סימפוזיוני, אפילו לא למבחן של ועדה שפועלת והיא חשובה ונכבדה מאוד בהרכב האישי שלה אלא המציאות העמידה את השאלה הזאת למבחן.

אהוד אולמרט: נדמה לי שאם היום תעלה השאלה הזאת שנית, בין היתר בקרב אותם גורמים שהחליטו על העלאתה המוקדמת, אני כמעט לא מטיל ספק מה תהיה התשובה.

אהוד אולמרט: היא תהיה חד-משמעית, ואני בוודאי שמח על כך.

אהוד אולמרט: אני שמח על כך לא רק בגלל התפקיד הפורמלי שלי בעניין הזה, כמי שנושא באחריות הפרלמנטרית למה שפעם היה משרד העבודה והיום נקרא משרד התעסוקה והוא חלק ממשרד התעשייה, המסחר והתעסוקה.

אהוד אולמרט: הזיקה היום-יומית שלי היא יותר פורמלית אבל אני בכל זאת שר בממשלה, שנושא יחסי העבודה הוא בין היתר בתחום אחריותו.

אהוד אולמרט: תמיד חשבתי שהנושאים האלה של יחסי עבודה הם בראש וראשונה לא עניינים שיכולים להיות מוכרעים בשקלא וטריא משפטית.

אהוד אולמרט: תמיד יש גם היבטים משפטיים ואני לא מזלזל בהם, פעם אפילו התפרנסתי מהם.

אהוד אולמרט: בוודאי שיש לנו דינים הקובעים זכויות, מגדירים מה מותר ומה אסור, כולל גם בהליכים של סכסוכי עבודה.

אהוד אולמרט: אבל במהות הדברים האלה קשורים יותר למערכות יחסים, הם קשורים בגילויים כלשהם של אמפתיה מצד אחד, של סבלנות מצד שני ושל הידברות בעיקר, בראש ובראשונה של הידברות.

אהוד אולמרט: בית-הדין לעבודה בשנה האחרונה הוכיח שאין תחליף לו.

אהוד אולמרט: דווקא בגלל המתכונת הקיימת, דווקא בגלל שיש לו מעמד נפרד ועצמאי והוא איננו נמהל בתוך מערכת בתי-המשפט, שכבודה הגדול בעיני במקומו מונח וחס וחלילה אין בכך כדי להעיד על המעמד של בתי-המשפט.

אהוד אולמרט: אבל קיומו של בית-דין נפרד ועצמאי בנושא עבודה הוא שאפשר את יצירת המסלול הזה, ואם מותר לי לומר בכל הכבוד הראוי, ותבונתם של השופטים עשתה את כל היתר.

אהוד אולמרט: בעצם היא זאת שאפשרה לפתח מסלולים של הידברות, כי רק בדרך הזאת של הידברות בסופו של דבר אפשר יהיה להגיע לפתרונות.

אהוד אולמרט: פה ושם, כשהיה צורך, ההידברות לוּוְתה בסימן שאלה, וכשהיה צורך עוד יותר ברור אז היא לוּוְתה גם בסימני קריאה.

אהוד אולמרט: לפעמים סימן אחד, לפעמים שניים, לפעמים שלושה, כגודל העניין, כחשיבות העניין, וטוב שכך.

אהוד אולמרט: זה שסכסוכי עבודה הם חלק בלתי נפרד מחיינו, כולנו יודעים, כמו סכסוכים בכלל בין אנשים שיש להם אינטרסים שונים.

אהוד אולמרט: זה כשלעצמו לא מפתיע ולא חדש.

אהוד אולמרט: צריך למצוא תמיד דרכים חכמות כדי להתמודד איתם.

אהוד אולמרט: אני חושב שבראייה לאחור, 35 שנים אחורה, ניתן לומר כי מי שבזמנו החליט על הקמת בתי-הדין לעבודה, המחוקק של אז היה אינטליגנטי ומרחיק-ראות.

אהוד אולמרט: אני בהחלט חושב שאנחנו יכולים לברך אותו על מה שעשה, להתברך במה שקיים ולהאמין שהמערכת הזאת תמשיך לשרת את החברה הישראלית ביעילות, בתבונה ובאחריות כפי שהוא עושה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: השופט סטיב אדלר, בבקשה.

סטיב אדלר: ברשות היושב-ראש, כבוד השר, חברי הכנסת, אני לא רגיל לפגוש את חבר הכנסת פרץ ביום, אני רגיל לפגוש אותו באמצע הלילה, וזה נכון גם לגבי מר טירה ומר רכלבסקי וגם לגבי אחרים כאן, כמו חברת הכנסת אילנה כהן.

סטיב אדלר: בשנה זו מלאו 35 שנים לבית-הדין לעבודה, אשר הוקם בשנת 1969 מכוח חוק בית-הדין לעבודה, התשכ"ט-1969.

סטיב אדלר: בית-הדין הוקם בעצה אחת עם השותפים ליחסי העבודה, מכוח הסכם קיבוצי כללי, שאתם אולי זוכרים, בין התאחדות התעשיינים וההסתדרות הכללית, שבו נאמר בסעיף הראשון: "הצדדים יפעלו במשותף לזירוז חקיקתו של חוק בית-דין לעבודה".

סטיב אדלר: הטעמים החברתיים, הכלכליים והארגוניים שעמדו ביסוד הקמתו של בית-הדין לעבודה הלכו והתעצמו במשך השנים ואף ביתר שאת בתקופות של משברים כלכליים ושינויים במבנה העבודה וביחסי העבודה.

סטיב אדלר: בית-הדין לעבודה, בעצם הקמתו ותפקודו משך למעלה משלושה עשורים, מגשים הלכה למעשה את השותפות שנכרתה בין ארגוני העובדים, ארגוני המעסיקים והמדינה לשם קידום מערכת יחסי העבודה במדינת ישראל, רווחת הציבור והגשמת מדיניות הרווחה.

סטיב אדלר: בהזדמנות זאת כשאני רואה כאן את מר רכלבסקי, את חבר הכנסת עמיר פרץ, את השר ואת חברי הכנסת אני רוצה לציין, כבר שנה אני מדבר על החשיבות של שיתוף פעולה בין כל הגורמים במשק: ההסתדרות, התעשיינים, המעסיקים והמדינה – גם כריבון או שלטון וגם כמעסיקה הגדולה ביותר.

סטיב אדלר: אני עדיין מקווה שבשלב מסוים יחתמו על אמנה חברתית ברמה הארצית כדי לקדם את היציבות במשק, את זכויות העובדים ואת הנורמות שבמקום העבודה.

סטיב אדלר: ביטוי מובהק לשותפות האמורה מוצאים אנו בשילובם של נציגי הציבור במותבים של בית-הדין על ערכאותיו, תוך שהם מביאים עמם את ניסיונם וידיעותיהם מתחומי מומחיותם.

סטיב אדלר: משפט העבודה נבדל מענפי המשפט האחרים, שעל יישומם אמונים בתי-המשפט הכלליים, בכך שחוזה העבודה הוא חוזה מיוחד, חוזה שנוגע לבני אדם.

סטיב אדלר: בני אדם זה גם העובדים וגם המעסיקים, שניהם חותמים על חוזה עבודה או שהם צדדים לחוזה עבודה והוא יוצר יחסים מתמשכים המבוססים בעיקרם על אמון הדדי.

סטיב אדלר: ההסכם הקיבוצי הינו בסיס ליחסי עבודה מאורגנים במקום העבודה והוא כלי מיוחד המבטיח את זכויות העובדים, זכויות המעסיקים, נורמות ויציבות במקום העבודה.

סטיב אדלר: משפט הביטחון הסוציאלי, שגם עליו יש לנו סמכות, מתחשב במציאות החברתית, ובמרכזו כבוד האדם.

סטיב אדלר: הקמת בית-דין מיוחד למשפט עבודה וביטחון סוציאלי נעשתה כדי להשיג כמה תכליות עיקריות.

סטיב אדלר: התכלית הראשונה, עידוד השותפים ליחסי העבודה לפנות לבית-הדין במקום להכריז על שביתה או לעשות פיטורים חד-צדדיים.

סטיב אדלר: זה כמאמר מי שהיה שר העבודה, מר יגאל אלון: "שפיטה במקום שביתה".

סטיב אדלר: התכלית השנייה, ריכוז הטיפול בנושאי משפט העבודה והביטחון הסוציאלי בערכאה אחת, אשר תשקוד על גיבוש דוקטרינות ייחודיות המביאות בחשבון את המייחד ענפי משפט אלה, תפתח את התמחותה המקצועית ותקבע נורמות אשר יביאו לייצוב מערכת יחסי העבודה, תוך שימת לב גם להקשר התעשייתי.

סטיב אדלר: התכלית השלישית, קידום הנגישות לצדק – פתיחת שערי בתי-המשפט לעובדים, מעסיקים ומקבלי קצבאות הביטוח הלאומי אשר אינם בקיאים ברזי המשפט.

סטיב אדלר: עשו את זה בין היתר באמצעות הקלה בסדרי הדין ובדיני הראיות והפחתת עלות ניהול הליכים על-ידי הנהגת אגרות נמוכות ופסיקת הוצאות משפט עבודה נמוכות.

סטיב אדלר: התכלית הרביעית, הקמת מערכת בה עובדים ומעסיקים יכולים לממש את זכויותיהם ביעילות ובמהירות.

סטיב אדלר: למרות כל מה ששמעתם לפני שנה ושנתיים, השבוע היינו בוועדת משנה של ועדת החוקה, חוק ומשפט והצגנו בפניהם את הנתונים של בית-הדין.

סטיב אדלר: אנחנו יעילים לפחות כמו המערכת הכללית, ברוב הדברים, ולפעמים אף יעילים יותר.

סטיב אדלר: בד בבד, היה בית-הדין לעבודה לגורם מרכזי בהגנה על זכויות הפרט ועל הזכויות החברתיות, שהן למעשה ראשית ותכלית של החזון הציוני – מדינה יהודית ודמוקרטית המושתתת על ערבות הדדית וצדק חברתי.

סטיב אדלר: בהמשך למה שאמרו היושב-ראש והשר, בית-הדין הפך גורם ראשון במעלה במשק, הפועל לקירוב בין ארגוני העובדים לבין המעסיקים, לרבות המדינה כמעסיק ציבורי, בעתות של משברים ביחסי עבודה.

סטיב אדלר: בתוך כך, נעתר בית-הדין לפניות הצדדים לסייע בידם ולעשות כל הניתן כדי לצמצם את הפערים ביניהם ולהביאם לידי סיום הסכסוכים בדרכי שלום ובהסכמה.

סטיב אדלר: בית-הדין, על ערכאותיו, ממשיך בהגשמת המטרות שלשמן הוקם ואף הרחיב מעבר להן.

סטיב אדלר: פסיקתו הפכה ליסוד מוסד במערכת החברתית של מדינת ישראל.

סטיב אדלר: נקבעו בה נורמות יסוד ביחסי העבודה, במשפט העבודה ובמשפט הביטחון הסוציאלי.

סטיב אדלר: יש להדגיש, כי פסיקתו הענפה של בית-הדין לעבודה ומעמדו האיתן במערכת המשפט בישראל הם פרי יצירתם של שופטי בית-הדין לדורותיהם ותרומתם המסורה של עובדי בית-הדין.

סטיב אדלר: החל במלאכה נשיאו הראשון של בית-הדין הארצי, השופט צבי בר-ניב ז"ל, שמשפחתו נמצאת כאן, אשר הניח את המסד ויצר את התשתית האינטלקטואלית למשפט העבודה האישי והקיבוצי כאחד.

סטיב אדלר: המשיך בפיתוח משפט העבודה והביטחון הסוציאלי הנשיא השני, השופט מנחם גולדברג, שביקש סליחה שהוא לא יכול להיות כאן כעת כי הוא מלמד בשעה זאת.

סטיב אדלר: אנחנו, השופטים הנוכחיים, רואים עצמנו מופקדים על המשך העשייה המרובה שעוד לפנינו.

סטיב אדלר: מיום היווסדו שקד בית-הדין הארצי על פיתוח קשרים הדוקים עם קהילת משפט העבודה העולמית, בעיקר האירופאית.

סטיב אדלר: נמצאה שפה משותפת בין שופטי מערכת יחסי העבודה ומשפט העבודה וחוקריו באירופה ובעולם לבינינו.

סטיב אדלר: פניו של בית-הדין לקידום אתגרֵי העתיד.

סטיב אדלר: כיום עומדת החברה הישראלית בפני אתגרים קשים.

סטיב אדלר: יחסי העבודה בארץ מצויים במשבר של חוסר אמון וצורך להתמודד עם תמורות במשק המקומי והעולמי כאחד.

סטיב אדלר: אין לי ספק שמערכת בתי-הדין לעבודה תמשיך לתרום תרומה מיוחדת למשפט העבודה, ליישוב סכסוכים בתחומי הפרט והכלל ולהשלמת הקודיפיקציה של ענפי המשפט עליהם אנו מופקדים.

סטיב אדלר: בהזדמנות זו ברצוני לברך את קהילת משפט העבודה ויחסי העבודה, לרבות אנשי ההסתדרות, אנשי המעסיקים, כולל המעסיקים הציבוריים, ואנשי האקדמיה, שמהם אנחנו לומדים וחלק מהם גם תורמים תרומה מיוחדת כנציגי ציבור, אשר חגנו הוא חגם.

סטיב אדלר: לחברי ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת אני מודה בשמי ובשם אנשי מערכת בתי-הדין לעבודה על הישיבה החגיגית הזאת שהקדשתם לבית-הדין לעבודה, לפועלו ולתרומתו.

סטיב אדלר: העידוד שקיבלנו בשנה הזאת, החיזוקים שקיבלנו והגישה של הגורמים העיקריים במשק מעודדים אותנו מאוד.

סטיב אדלר: אנחנו מרגישים גם חזקים וגם מוכנים לפסוק, כפי שתמיד פסקנו, לפי עניין, לפי העובדות, לפי החקיקה.

סטיב אדלר: אני מודה גם לאנשים היושבים כאן, שעזרו לנו במשך השנה.

סטיב אדלר: השר בא לבקר בבית-הדין; יושב-ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות קיים את ישיבת הוועדה בבית-הדין הארצי זאת הפעם הראשונה; חבר הכנסת עמיר פרץ יושב-ראש ההסתדרות ומר עודד טירה יושב-ראש לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים מבלים באופן קבוע בבית-הדין, כמעט חשבנו לתת להם שם חדר אבל אז גם אנשי האוצר היו מבקשים חדר ואין לנו מספיק חדרים.

אילנה כהן: זה ותק מקצועי.

סטיב אדלר: אנחנו מברכים את כולם.

סטיב אדלר: כשאני רואה את השופטים הוותיקים שעובדים או עבדו בבית-הדין מאז הקמתו אז אני שמח מאוד שיש גם המשכיות ויציבות.

סטיב אדלר: תודה רבה.

שאול יהלום: תודה רבה לך כבוד נשיא בית-הדין, השופט סטיב אדלר, על דבריך.

שאול יהלום: אנחנו בהחלט תומכים בכל מילה ומילה שאמרת.

שאול יהלום: אחר-הצהרים המדינה תציין, ואף הכנסת תציין – ומי שיש לו זמן מוזמן להישאר כאן – שלוש שנים להרצחו של השר רחבעם זאבי ה' ייקום דמו.

שאול יהלום: בשעות הצהרים מתקיימת האזכרה בבית-העלמין ונציג הממשלה הוא שר התעשייה, המסחר והתעסוקה.

שאול יהלום: לפיכך אנחנו משחררים אותו למשימה.

שאול יהלום: התוכנית שלנו היא כדלהלן: נשמע כמה דברים קצרים מאישים מרכזיים שתופסים מקום בכלכלתנו והם נזקקים הרבה לבית-הדין לעבודה בכל דרגותיו.

שאול יהלום: לאחר מכן נקדיש כמה דקות למצגת של פרופ' רות בן-ישראל.

שאול יהלום: אם אחר-כך ירצו החברים לומר כמה דברים, אנחנו נשמח.

שאול יהלום: בכל אופן, כפי שאמרתי, אנחנו רוצים להקדיש את הישיבה למיצוי התפקיד של בית-הדין על הניסיון שצברנו ב-35 שנותיו.

שאול יהלום: יפתח חבר הכנסת עמיר פרץ, יושב-ראש ההסתדרות, בבקשה.

עמיר פרץ: אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, כבוד נשיא בית-הדין, סגנית הנשיא, שופטים, נציגי הציבור, כל מי שהגיע לישיבה החגיגית הזאת, שמתקיימת באחת התקופות שניתן לומר עליה בוודאי שהיא תקופה של ציון דרך במערכת יחסי העבודה ואף בתפקידו של בית-הדין לעבודה, על כל השאלות שעליהן הוא מופקד.

עמיר פרץ: אני רוצה לברך את משפחתו של השופט צבי בר-ניב ז"ל, אני רוצה להודות לכם על השתתפותכם.

עמיר פרץ: אני רוצה לומר שמדינת ישראל היא מדינה שהנכות החוקתית בה היא נכות קשה מאוד.

עמיר פרץ: אנחנו מדינה שאין לה חוקה, אנחנו מדינה שחוקי-היסוד שלה הם חוקי-יסוד לא שלמים.

עמיר פרץ: חוק היסוד המרכזי, חוק-יסוד: זכויות חברתיות, אינו קיים ולכן יש חוסר איזון מוחלט בהגנה על תחומים מסוימים, חוסר איזון בבסיס תפיסתה של המדינה, לפחות באופן הפורמלי שזה מופיע בספרי החוקים של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אומר גם שהנורמות השתנו, כאשר דברים שהיו מובנים מאליהם לפני 50 שנה ו-60 שנה ו-40 שנה כבר לא מובנים מאליהם כלל וכלל.

עמיר פרץ: יותר מכך, אני חושב שמהות השלטון בישראל, באשר למימוש המחויבות שלו כלפי שירותים והגנה בסיסית שאזרח זקוק לה, הולכת ומתערערת.

עמיר פרץ: אני מצטער על כך ששר התעשייה, המסחר והתעסוקה יצא כי העובדה שיושב במדינת ישראל שר תעסוקה שהוא גם שר התעשיינים והוא גם שר העובדים, העובדה שבמדינת ישראל יכולים ליצור מבנה פוליטי שיש בו ניגוד אינטרסים מובנה היא בעייתית.

עמיר פרץ: כי הרי הממונה על יחסי העבודה נמצא בכפיפות לשר התעסוקה ושר התעשייה, המסחר והתעסוקה אמור בהחלט לשרת את האינטרסים של התעשיינים.

עמיר פרץ: מאז ומתמיד מפגש המשרדים הממשלתיים האלה, על המבנה המסובך הקיים במדינת ישראל, יצר איזו מסגרת של הידברות.

עמיר פרץ: דבר נוסף שמדינת ישראל לוקה בו קשה מאוד הוא העובדה ששר האוצר הוא גם המעסיק הגדול ביותר בישראל.

עמיר פרץ: זה יוצר בעיה כי הרי שר האוצר בתפקידו כשר אוצר צריך לשפוט בראייה כוללת את כל מערכת יחסי העבודה, את כל המבנה של המשק, על כל השלכותיו, גם השלכות התפקוד של המעסיק הממשלתי כמעסיק אבל גם ההשלכות הכלליות על כל המתרחש בנגזרות השונות.

עמיר פרץ: אתן לכם את הדוגמה הבולטת ביותר.

עמיר פרץ: אין לי ספק שאם המדינה לא היתה משתמשת בחברות כוח האדם במשך עשרות שנים ככלי עוקף הסכמים, היא היתה תומכת בהחלט בחוק שמגן על עובדי חברות כוח אדם במשק כולו.

עמיר פרץ: אבל מרגע ששר שוקל אינטרסים שהם זרים לשיקולים של מבנה יחסי העבודה ושוק העבודה על מרכיביו, מרגע שהוא שוקל גם אינטרסים של מעסיק נוצר ניגוד אינטרסים.

עמיר פרץ: פעם אמרתי לנציגי האוצר שאם היו נותנים למר דן פרופר למשל להחליט שהוא יכול בחקיקה לקבוע שניתן לבודד את האדם שעובד אצלו בסילו מההסכמים הוא היה שמח מאוד.

עמיר פרץ: אם היו נותנים לכל מעסיק בישראל את היכולת לחוקק חוקים ולקבוע איזו יחידת עבודה במפעל שלו תצא מהמסגרת של ההסכמים הקיימים הוא היה שמח מאוד.

עמיר פרץ: אני רוצה להדגיש, בעבר היינו יכולים לומר שהמעסיק הממשלתי, מעבר למבחנים השונים שהוא צריך לעמוד בהם, משמש גם דוגמה ומופת למעסיקים הפרטיים.

עמיר פרץ: לא היה כל ספק שהמעסיק הממשלתי הוא המעסיק שמשמש דוגמה ומופת בכל תחום ובכל דבר.

עמיר פרץ: היום אני יכול לקבוע באופן חד-משמעי שהמעסיק הממשלתי הוא החיקוי הגרוע ביותר שמעסיקים יכולים לקנות.

עמיר פרץ: במקומות עבודה פרטיים אנחנו מצליחים להגיע להבנות ולהסכמים שלא מביאים אותנו לכדי העסקתו של בית-הדין לעבודה ואילו מול הממשלה אנחנו מגיעים לעימותים פעם אחר פעם.

עמיר פרץ: הדוגמה הבולטת ביותר, בתקופה בה מדברים על שינויים מבניים והפרטות, היא כיצד ניתן היה להגיע להסכם איחוד בין "קוקה קולה" ל"טרה" ולהבטיח את המעמד של כל עובד ועובד על אף התנועות שלו בחברה; או כיצד ניתן היה להגיע לשינוי מבני ב"טמבור" כאשר כל עובד שהיה צריך לעבור ממחלקת צבע אחת למחלקת צבע שנייה ידע בדיוק מראש מה יהיה גורלו, מה יהיו זכויותיו, מה יקרה לו כאשר הוא יעבור.

עמיר פרץ: ואילו אצל המעסיק הממשלתי, השימוש בחקיקה בהסכמי עבודה, הכלי הנורא הזה שנכנס אל תוך מערכת יחסי העבודה יצר מצב שבעצם אותן אוכלוסיות עובדות מרגישות שהן מופקרות לחלוטין.

עמיר פרץ: אם בתקופת הקמתו של בית-הדין לעבודה הרגישו שהוא צריך להיות הגורם שנדרש למתן את השביתה ולעבור משביתה לשפיטה, היום לדעתי בית-הדין לעבודה הוא גורם מרכזי גם במעמדה הבין-לאומי של מדינת ישראל.

עמיר פרץ: אנחנו "חוטפים" אמירות קשות מאוד מארגוני העבודה הבין-לאומיים.

עמיר פרץ: ועדה מיוחדת של ארגון העבודה הבין-לאומי התייחסה להלנת השכר שמתרחשת במדינת ישראל ברשויות המקומיות ובמועצות הדתיות, שהן גורמים ממשלתיים בסופו של דבר.

עמיר פרץ: לא חשוב אם הגורם הוא שלוחה ממשלתית אבל הוא מעסיק ציבורי.

עמיר פרץ: באחת הוועדות החשובות ביותר של ארגון העבודה הבין-לאומי שמענו אמירות כאלה שכבר לא היינו בטוחים אם אנחנו דנים במדינת עולם שלישי או במדינה שהתפרקה רק עכשיו מברית-המועצות, זה היה אופי הדיון.

עמיר פרץ: אני חושב שהפסיקות של בית-הדין לעבודה בישראל, האמירות שלו, המתווה שהוא קובע מצילים את מדינת ישראל.

עמיר פרץ: בלעדיו היא היתה הופכת ללעג ולקלס בקהילה הבין-לאומית, ואני לא אומר את זה במקרה, אני משתתף בדיונים שם.

עמיר פרץ: היום אנחנו מרגישים בנחיתות מוחלטת, בניגוד לעבר.

עמיר פרץ: מזלנו שבית-הדין קובע פסיקות ואמירותיו של בית-הדין משמשות אות כבוד למדינת ישראל בכל מקום אליו אנחנו מגיעים.

עמיר פרץ: למרות שלא אחת פסיקותיו של בית-הדין לא רק שלא נראות לי אלא נפסקו בניגוד למה שחשבנו שהוא הצדק שמגיע לנו, עדיין בית-הדין הוא הפוסק.

עמיר פרץ: מעבר לעובדה שבית-הדין לעבודה נדרש באיזונים שהופרו, כפי שהצגתי אותם, לצערי הרב – ואני אומר את זה בעדינות המרבית, אשתדל להתגבר על עצמי כמיטב יכולתי – קורה לא אחת בימינו אלה שמעסיקים בארץ מתכננים אשראי על חשבון העובדים.

עמיר פרץ: הרי כל מעסיק יודע שכאשר הוא ילין שכר וכאשר הוא לא ישלם פיצויים בזמן וכאשר הוא יעשה פעולה כזאת או אחרת, למשל חישוב לא נכון של שעות נוספות, כאשר הוא יגיע בסוף לבית-הדין לחץ הזמן בדיון יביא לפשרה וזה ישתלם לו, כי תמיד האשראי שהוא היה לוקח מהבנק היה במחיר יקר יותר.

עמיר פרץ: הלנת שכר היא לא פיצוי.

עמיר פרץ: הלנת שכר היא הרתעה מפני הפשע הבא.

עמיר פרץ: מי שאומר שאפשר להתפשר על הלנת שכר פשוט מזמין את הפשע הבא.

עמיר פרץ: זה בדיוק כמו אנס, שקובעים בחוק שמגיע לו 10 שנות מאסר אך בשל סיבות כאלה או אחרות מישהו אומר: בואו נתפשר על שנתיים.

עמיר פרץ: דבר כזה הרי מזמין את האונס הבא.

עמיר פרץ: זה המצב מבחינתי.

עמיר פרץ: ככל שהלנת שכר תהיה חמורה יותר כך ייזהרו מעסיקים במעשיהם ויהיו פחות הלנות שכר.

עמיר פרץ: אם חלילה תהיה קלות כלשהי בשאלה הזאת וייכנסו לסוגייה תקציבית זה יהיה דבר חמור ביותר מבחינת מדינת ישראל, חמור ביותר.

עמיר פרץ: גם כך קשה מאוד לאכוף חוקי עבודה, גם כך קשה להוכיח חוקי עבודה, גם כך העובד יודע היום, במצב האבטלה בישראל, שלעתים עדיף לו לספוג את הניצול שמנצלים אותו במקום העבודה מאשר להתמודד עם המעסיק שלו בבית-המשפט, כי הוא חושש לאבד את מקום עבודתו.

עמיר פרץ: הוא אומר: עדיף לי לחיות במצב של קצת פחות שכר, עם פחות זכויות שמגיעות לי אבל לפחות להיות במקום העבודה.

עמיר פרץ: במצוקת האבטלה הזאת תפקידו של בית-הדין לעתים לתת את הגיבוי הנדרש.

עמיר פרץ: זה תפקיד חשוב מאוד שישפיע על הדרך בה יפעל המעסיק במקום העבודה.

עמיר פרץ: אני רוצה לשבח את בית-הדין על כך שלא אחת עדותו של עובד פשוט נשמעת והופכת לגורם שמתחשבים בו הרבה יותר מכל עדות אחרת.

עמיר פרץ: אני מכיר דוגמאות מבית-הדין – אלה אולי דברים פשוטים אבל זה חיים של בני אדם – שמגיע עובד ואומר: "אני עובד בלילה אבל המעסיק מדפיס במחשב שאני עובד בבוקר כי הוא לא רוצה לשלם לי 125%.

עמיר פרץ: מה אני יכול לעשות?" אני אומר: "בסדר, תגיש תלונה".

עמיר פרץ: הוא אומר: "אני לא מתלונן, אני מפחד שיפטרו אותי".

עמיר פרץ: דעו לכם – ואני אומר את זה בנוכחות נשיא בית-הדין – היום, על סמך העובדה שאחד מבתי-הדין – אני לא יודע בדיוק איפה – הזהיר את המעסיק שדיווּח של העובד, גם אם יהיה דיווח ידני, יהיה בבחינת עדות שתהיה מקובלת לא פחות מאשר רישומי המחשב שנמצאים בשליטתו של המעסיק בלבד, אנחנו הנחינו את כל העובדים, לרבות אלה שנמצאים במפעלים הפרטיים, שנמצאים במצוקה קשה מאוד, לעשות רישום ידני.

עמיר פרץ: אמרנו להם: גם אם בעוד 7 שנים יפטרו אתכם תוכלו להופיע בפני בית-הדין ואנחנו מאמינים שבית-הדין יראה ברישומים הידניים שלכם רישומים לא פחותים מרישומי המחשב.

עמיר פרץ: תראו איזה מסר של אמון בבית-הדין אנחנו מנסים להעביר לאדם הבודד.

עמיר פרץ: האדם הבודד הוא יותר חשוב.

עמיר פרץ: בהסכמים קיבוציים פעם אתה משיג יותר ופעם אתה משיג פחות אבל זה דבר מתמשך, זה מערכת חיים מתמשכת.

עמיר פרץ: מה שלא השגת היום יכול להיות שתשיג בשנה הבאה.

עמיר פרץ: בנושא של זכויות הפרט – מה שפסקו לך זה גורלך, נקודה.

עמיר פרץ: לכן הזהירות שבתי-הדין נוקטים באשר למעמד שהם נותנים לזכויות הפרט, אני חושב שלא הגענו לדבר כזה בשום מערכת אחרת.

עמיר פרץ: אני רוצה להזכיר לכולם שבתי-הדין עוסקים גם בנושאים נוספים, נושאים של ביטוח לאומי, נושאים של ביטוח בריאות.

עמיר פרץ: חוק ביטוח בריאות לבד גלגל לבתי-הדין עומס ואחריות שפשוט לא יתוארו.

עמיר פרץ: אני רוצה לברך על הפסיקה שניתנה, ופורסמה היום, על השוואת זכויות אלמן ואלמנה, שזה בבחינת תקדים.

עמיר פרץ: כפי שאתם יודעים, אני העברתי את החוק לשוויון זכויות בין אלמן ואלמנה.

אילנה כהן: הם לא ידעו על מה הם מצביעים.

עמיר פרץ: לצערי הרב הממשלה ביטלה את החוק בחוק ההסדרים.

עמיר פרץ: אני חושב שבשוֹרה של צדק מן הסוג הזה, בהכרה בחוק-היסוד של שוויון בין המינים, הבשורה שמגיעה מבית-הדין לעבודה היא גם מסר לכל הגורמים האחרים שעומדים מולנו.

עמיר פרץ: בסך הכול, עם כל הקשיים, ולכולנו יש קשיים, אני חושב שבית-הדין בנה לעצמו מעמד של קובע וזה מסר מרכזי מאוד לגבי המערכות כולן.

עמיר פרץ: הוא יוצר תשתית של מערכת הידברות שכולנו נבנים עליה.

עמיר פרץ: לא אחת הוא משלים את מנגנוני ההידברות החסרים בהסכמים השונים.

עמיר פרץ: הוא מחזק את מעמדנו הבין-לאומי בנושאים רבים מאוד ונותן תוקף לתחושה שלמרות שאין חוקי-יסוד ולמרות שאין חוקה בישראל, הפרט במקום העבודה יודע שיש לו עוד מקום שאולי הוא מפלטו האחרון.

עמיר פרץ: בית-הדין לעבודה מבחינתי הוא בית-המקדש של הזכויות החברתיות בישראל.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: עכשיו נראה את הצד השני של המטבע.

שאול יהלום: מר עודד טירה, יושב-ראש לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, בבקשה.

רות בן-ישראל: גם הוא אמר שרק בית-הדין יכול להציל אותנו.

עודד טירה: כבוד יושב-ראש הוועדה, כבוד אב בית-הדין, השופטת אלישבע ברק, חבר הכנסת עמיר פרץ, חברי כנסת, אנחנו היום במגזר העסקי מתייחסים לעובד כנכס המרכזי שבזכותו העסק יצליח או לא יצליח.

עודד טירה: התפיסות של העבר, כשחשבו שאנחנו המנהלים נסתדר וכל השאר לא חשוב, הן תפיסות שלא מקובלות היום.

עודד טירה: למעשה המבחן הוא מבחן התוצאה.

עודד טירה: זאת אומרת, אם העסק לא מצליח זה בזכות עובדיו, ואם הוא מצליח זה גם בזכות עובדיו.

עודד טירה: לכן היום אנחנו מתייחסים אל העובדים כנכס מרכזי.

עודד טירה: אני היום יושב-ראש ועד העובדים של עובדיי במפעל כי אני רוצה שהם יהיו מרוצים, אני רוצה שהם יתרמו מהיצירתיות, מהמוֹבִילוּת, מהקריאטיביות שלהם ושהעסק יצליח, שהחברה תצליח.

עודד טירה: אם תבואו ותראו אילו דברים עשו העובדים אצלי אתם פשוט תתפלאו.

עודד טירה: בחודשים האחרונים קבענו גם ערכי חברה, 5 ערכים לחברה שלנו, כאשר אחד הערכים החשובים הוא ערך שנקרא "משפחתיות".

עודד טירה: מעבר למוֹבִילוּת וליצירתיות ולאסתטיקה וליושרה, שגם היא חלה על כולם, הוספנו גם משפחתיות, כאשר כל זה מכוון גם ללקוחות.

עודד טירה: הלקוח הוא המרכזי, אתו אנחנו למעשה בדיאלוג קיומי כי הוא קובע את קיומנו, הלקוח בחוץ-לארץ ובארץ, ומיד לאחר מכן עובדי החברה, שהם יקבעו לטוב או לרע.

עודד טירה: כאשר קורה שמעסיקים כמונו מגיעים לבית-הדין לעבודה, זה ברוב המקרים בשל חוסר הבנה, מקרה של טעות, מקרה שלא בזדון.

עודד טירה: יש בוודאי חריגים בכל מקום אבל בעיקרון אנחנו אוהבים את העובדים שלנו ורוצים שהם יהיו מרוצים כי העובדה שהם מרוצים מביאה להצלחה.

עודד טירה: יחד עם זה, אני רוצה לומר את התפיסה הכללית שלי, גם בתגובה לדברי חברִי חבר הכנסת עמיר פרץ.

עודד טירה: הופעתי שלשום בוועדת זמיר בנושא בית-הדין לעבודה ואמרתי אותם דברים, אולי בצורה קצת יותר בוטה.

עודד טירה: אנחנו הולכים לקראת שינויים מבניים גדולים מאוד במשק.

עודד טירה: גם אם מתנהל דיאלוג והטריפרטיזם עובד, בסופו של דבר כאשר יש שינויים מבניים מגיעים לפער כלשהו שהוא משחק סכום אפס.

עודד טירה: זה רוצה לעשות רפורמה וזה לא רוצה שהרפורמה תיעשה.

עודד טירה: על הפער הזה צריך לגשר, לברר, לברור, את הפער הזה צריך לעבור ללא שביתה.

עודד טירה: למה?

עודד טירה: כי שביתה בשירותים חיוניים, כמו נמלים ומכס וחשמל ומים ודלק, משולה בעיניי לעצירת פעילות הלב למספר שניות.

עודד טירה: למיטב זה יהיה stroke, למרב זה יהיה מוות של האדם.

עודד טירה: סחר החוץ של ישראל לא יכול להיעצר אפילו לשנייה אחת.

עודד טירה: השלטון היום, ובהחלט במידה רבה של צדק, מוביל עשרות שינויים מבניים כדי שנוכל להיות תחרותיים בעולם.

עודד טירה: השינויים המבניים האלה מביאים בסופו של דבר למשהו מאוד-מאוד טעון וקשה ואמיתי.

עודד טירה: אחד הצדדים הגיע למיצב מסוים.

עודד טירה: אף אחד לא מוותר על המיצב שלו או על עמדותיו, בשום מקום.

עודד טירה: אבל הצד השני רוצה לשנות את עמדותיו כי עמדותיו אלה נניח פוגעות בתחרותיות.

עודד טירה: כאשר נוצרים הפערים האלה – יש גוף שהוא מעל.

עודד טירה: מצד אחד זה נניח משרד ממשלתי הנוגע לדבר, מצד שני זה העובדים ומייצגם, ומעליהם – אין.

עודד טירה: מעליהם זה סמכות משפטית, שיצרה לעצמה בשנים האחרונות מעמד בכיר מאוד-מאוד, שהיא פוסקת והיא צריכה למנוע שביתה – להחליף שביתה בשפיטה, כמו שנאמר – והיא צריכה למעשה למלא חלל.

עודד טירה: גם אם הטריפרטיזם יתקיים עדיין באיזה מקום נגיע לאותו פער.

עודד טירה: אני חושב שבית-הדין עשה את זה בצורה נפלאה בשנתיים האחרונות.

עודד טירה: בילינו ימים כלילות ביחד ואני ראיתי – אני חייב לומר את זה – פסיקות חכמות, פסיקות שמבוססות על המון אמפתיה לשני הצדדים.

עודד טירה: בסופו של דבר בית-הדין גם מגן על עובדי התעשייה.

עודד טירה: מעבר לתקציב ולתוצר שעלול להיפגע כתוצאה משביתה בנמל, גם עובדי התעשייה עלולים להיפלט למעגל האבטלה.

עודד טירה: כלומר, יש כאן גם הגנה על עובדי התעשייה.

עודד טירה: אבל בגדול, ראינו פסיקות שהווקטור השקול שלהם בסופו של דבר היה טובת מדינת ישראל.

עודד טירה: על כך אני רוצה לברך.

עודד טירה: אמרתי שלשום בוועדת זמיר ואני חוזר על הדברים גם היום, שיש כאן בהחלט מיצוב עם חשיבות עצומה.

עודד טירה: לא אתם בכנסת ולא חלק מהשרים ולא התקשורת ולא דעת הקהל הבינו מה קרה מתחת לפני השטח בשנתיים האחרונות בכל הקשור לנמלים.

עודד טירה: לא הבנתם את עוצמה המשבר.

עודד טירה: עסקתם בהישרדות של הממשלה, עסקתם בהתנתקות ולא עסקתם בהתנתקות של מדינת ישראל מהעולם בסחר החוץ שלה, שזה דבר דרמטי.

עודד טירה: 60 אחוזים ומשהו מתוך התוצר זה סחר חוץ.

עודד טירה: אני חושב שמבחנו של ארגון הוא בעת משבר, ובית-הדין בעת המשבר הזה נהג בצורה יוצאת מן הכלל.

עודד טירה: לא רק בזכות ההתנהגות – התנהגות יכולה להיות כזאת שנניח אנשים מסוימים מצליחים ואנשים אחרים לא מצליחים – אבל בזכות המיצב שנוצר לבית-הדין.

עודד טירה: אני חושב שבית-הדין קנה לעצמו היום מקום של כבוד ואני חושב שהוא חייב להתקיים בצורה כזאת או אחרת, אבל בהחלט כגוף עצמאי ובעל סמכות, כי עוד נכונו לנו מאבקים ונכונו לבית-הדין תפקידים מרכזיים בהיבט הזה.

עודד טירה: אני מודה באמת מקרב לב לבית-הדין על הצורה בה נהג.

עודד טירה: אני אומר שבמקרים האלה לא היה בלתו.

עודד טירה: תודה רבה.

שאול יהלום: תודה רבה למר עודד טירה.

שאול יהלום: יש עוד גורם שפוקד הרבה את בית-הדין, הארצי והאזורי, זה הממונה על השכר, מר יובל רכלבסקי וצוותו, בבקשה.

יובל רכלבסקי: שלום לכולם, כבוד היושב-ראש, כבוד הנשיא, האמת היא שלא נערכתי לדבר.

שאול יהלום: לכן אלה יהיו דברים כנים ...

יובל רכלבסקי: השר אהוד אולמרט למעשה ביטא את עמדת הממשלה ואת עמדת משרדו.

יובל רכלבסקי: אני רוצה אולי לבטא את רחשי-הלב, כמי שביחד עם פרקליטות המדינה מגיע הרבה לבתי-הדין לעבודה וכמובן לבית-הדין הארצי לעבודה.

יובל רכלבסקי: בדבר אחד אין ספק, המערכת היא מקצועית.

יובל רכלבסקי: זאת מערכת מאוזנת יחסית ומאזנת, גם בעמדות המנחות.

יובל רכלבסקי: אם הדברים לא יפתרו הרי נגיע בסופו של דבר למאבק, והמאבק עשוי להביא אותנו למערכת המשפט, האזורית או הארצית.

יובל רכלבסקי: לכן אין ספק שבית-הדין הפך להיות גורם דומיננטי מאוד במערכת השיקולים של המעסיקים, ואני מתאר לעצמי שגם של העובדים, של ההסתדרות, בבואם לשקול שיקולים – האם להתפשר, האם ללכת לקראת הצד השני, כיצד להתמודד בסוגיות השונות.

יובל רכלבסקי: לכן כשאנחנו נכנסים אל תוך דיון או אל תוך משא ומתן השותף הסמוי, שהוא בית-הדין לעבודה, לטוב ולרע מצוי בתוך הדיון.

יובל רכלבסקי: הבוקר קיימנו דיון על ארגון עובדים אחר – ונמצא כאן פרופ' מירון – על ההסתדרות הרפואית, כיצד להתנהל במשא ומתן, ואוטומטית כבר יש לנו גורם אחר בתוך המערכת הזאת, וזה אותו בורר שנקבע במסגרת ההסכם תמורת ביטול זכות השביתה למשך 10 שנים.

יובל רכלבסקי: הגורם הזה נמצא אוטומטית בחדר.

יובל רכלבסקי: גם אם הוא עוד לא יודע מי הוא ואנחנו עוד לא יודעים מי יהיה הבורר במידה ונידרש לעניין אבל השיקול הזה נמצא בתוך החדר.

יובל רכלבסקי: אני קורא פעמים רבות את עמדות המעסיקים, שהם בתחושה, בעיקר הסקטור העסקי, שבתי-הדין לעבודה נוטים לטובת העובדים.

יובל רכלבסקי: אני יוצא מנקודת הנחה, בעיקר אישית אבל אני מתאר לעצמי שגם מערכתית, שאותם היבטים שחבר הכנסת עמיר פרץ דיבר עליהם, על הזכויות ברמה של הפרט, הצדק שצריך להיעשות לעובד, החולשה של העובד אל מול המערכת, עלויות עִסקה או היכולת בכלל לפנות, אותם פרמטרים שגם כבוד הנשיא דיבר עליהם הם בהחלט נושאים שצריך לקחת אותם בחשבון.

יובל רכלבסקי: אני באופן אישי, אבל אני חושב שגם כל המערכת שעובדת אתנו, מפרקליטות המדינה דרך הלשכות המשפטיות מכירים בעובדה הזאת, כי זה בעצם הבסיס להקמת בתי-הדין לעבודה.

יובל רכלבסקי: כך שמבחינת האיזון בפניות של מעסיקים, גם אם יש ביקורת כזאת או אחרת או לפעמים תחושת הפסד בסכסוך כזה או אחר, נדמה לי שהמערכת בהחלט נותנת מענה, היא מערכת מקצועית.

יובל רכלבסקי: אני חושב שאם יש נושא שניתן לקשור בעקבות הדיון, אני חושב שעברנו כמעט 40 שנה של חקיקת עבודה מסיבית, עם חוק הסכמי עבודה, חוק ישוב סכסוכי עבודה, מספר חוקים שנתקבלו בשנות החמישים.

יובל רכלבסקי: עיקר הפעילות היתה ב-1956-1957.

יובל רכלבסקי: בתי-הדין לעבודה פועלים כבר 35 שנים, מאז הקמתם.

יובל רכלבסקי: אני חושב שמדינת ישראל, הכנסת וועדת העבודה, הרווחה והבריאות צריכים היום לבחון שורה שלמה של חוקים.

יובל רכלבסקי: כפי שאמרו גם קודמיי, לאורך השנים נורמות השתנו, יש תפיסות אחרות.

יובל רכלבסקי: אני חושב שהגיע הזמן לבחון גם את מערכת החקיקה.

יובל רכלבסקי: זאת בעצם חקיקה שהפכה להיות הבסיס להתנהלות.

יובל רכלבסקי: אם אנחנו מדברים על שיטת המשא ומתן הבנויה על ההסכמים הקיבוציים, על ישוב סכסוכי עבודה, על המערכות שקמו, הפיצויים, הלנת שכר, הזכויות החברתיות – אני חושב שצריך לעגן אותם.

יובל רכלבסקי: באופן אישי אני חושב שאם היו מקדמים את חוק-יסוד: זכויות חברתיות זה בהחלט היה תורם לאווירה במדינה.

יובל רכלבסקי: ברכותיי ליום המיוחד הזה ובהצלחה.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: אמנם לא נוכל לתת לכולם לדבר אבל אני מודה לכמה אנשים שנמצאים אתנו מתחום העבודה, יושבי-ראש איגודים מקצועיים.

שאול יהלום: אני רואה למשל את גברת אתי פרץ, יושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים.

שאול יהלום: קיבלנו בוועדה הזאת את חברת הכנסת אילנה כהן, שהיתה יושבת-ראש איגוד האחיות, אז בבקשה, תוכלי להגיד כמה מילים.

אילנה כהן: אני רוצה לברך את כולם.

אילנה כהן: כנציגת עובדים, לא כחברת כנסת, אני רוצה להגיד לכם שביליתי הרבה מאוד שעות בבתי-הדין לעבודה.

אילנה כהן: אני חושבת שאם לא היה בית-הדין לעבודה היו צריכים להמציא אותו מחדש.

אילנה כהן: במיוחד בימים קשים אלה כשלמעשה פעם אחת אתה צריך לשבות כדי שיהיה לך הסכם, פעם שנייה כדי שיישמו אותו ופעם שלישית כדי שלא יקחו לך אותו.

אילנה כהן: אין ספק שמה שכולנו חווינו בשנה שעברה – אומרים שמספר השביתות הוא כזה וכזה אבל אף אחד לא מדבר על הגורם לשביתות, שקודם כול לא מקשיבים לאנשים.

אילנה כהן: קודם כול צריך לדעת להקשיב לאנשים, קודם כול שיהיה אמון הדדי.

אילנה כהן: מה שקרה בשנה שעברה, למעשה ביטלו את ההסכמים והכול עבר דרך חקיקה.

אילנה כהן: תסלחו לי שאני אומרת את זה אבל אתם יודעים שאני אומרת כל מה שאני חושבת, זאת אני.

אילנה כהן: אנשים הצביעו בכנסת על חוקים הקשורים להסכמים עם העובדים כאשר הם לא ידעו על מה הם מצביעים.

אילנה כהן: אנשים במשך שנים השיגו את הזכויות האלה ועכשיו במחי-יד עשו חקיקה מעין זאת.

אילנה כהן: כלומר, קודם כול פועלים על-ידי שינוי חקיקה ואחר-כך באים ואומרים: ננהל משא ומתן.

אילנה כהן: כלומר מלכתחילה דחפו את העובדים לצד.

אילנה כהן: אני תמיד אומרת שאפשר לעשות את זה גם ללא שביתה.

אילנה כהן: מר יובל רכלבסקי יושב כאן.

אילנה כהן: רק לפני שבוע מנעו את סגירת בתי-הספר לאחיות.

אילנה כהן: אמרתי: אני מוכנה לתרום, רק תקשיבו לי.

אילנה כהן: זה נכשל במשרד האוצר מכיוון שלא היו מוכנים להקשיב.

אילנה כהן: קודם כול יש להם סֶט, מאסטר של מחזיק מפתחות במדינה הזאת: הכול להפריט, הכול לסגור, הכול אותו דבר.

אילנה כהן: בלי להקשיב, בלי לראות: אולי כאן זה טוב, אולי שם זה לא טוב.

אילנה כהן: חבר הכנסת עמיר פרץ הזכיר שלא תמיד הפסיקות הן לטובת העובדים אבל אין ספק, אם כאן גומרים אותך בחקיקה – ותסלחו לי שאני אומרת את זה – לא יתכן שלא יהיה מקום אליו תוכל לפנות, שלפחות מישהו אובייקטיבי ישמע אותך ויידון אותך, יבחן אם אתה צודק או לא.

אילנה כהן: והראיה לכך, השביתה האחרונה הוכיחה שמה שמגיע לאדם שעבד, המשכורת בגין עבודתו, הוא יקבל.

אילנה כהן: היינו צריכים להגיע לכך דרך שביתה ולהגיע לבית-הדין ואני חושבת שהיתה כאן תרומה של כל הגורמים.

אילנה כהן: מרבית האנשים קיבלו, ומי שלא קיבל את השכר שלו צריך לקבל אותו.

אילנה כהן: תראו עד לאן הגענו כדי שיכבדו זכויות.

אילנה כהן: אז מי שרוצה שיכבדו אותו חייב לדעת שזה הדדי, שיכבד גם הוא אחרים.

אילנה כהן: תודה.

גאלב מג'אדלה: קודם כול, אני מצטרף לברכות.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה להדגיש שאם לא היה בית-הדין לעבודה עד היום, בשנים האחרונות היו צריכים להקים אותו.

גאלב מג'אדלה: אני מאמין שהוועדה שקמה לבדוק את בתי-הדין לעבודה תשכיל מהר מאוד להבין שצריך דווקא לחזק את בית-הדין לעבודה.

גאלב מג'אדלה: כך אני רוצה להאמין בכל אופן.

גאלב מג'אדלה: אני מעריך מאוד את מר טירה ויש לי גם הרבה סימפטיה ללהט שבו הוא אמר את הדברים.

גאלב מג'אדלה: אתה אומר אותם כנראה מתוך הלב.

גאלב מג'אדלה: אבל מה אתה רוצה מהעובדים, מהאזרחים, מהאדם?

גאלב מג'אדלה: קודם כול האדם.

גאלב מג'אדלה: שתחת כותרות של "שינוי מבנה" וכל מיני דברים כאלה קו העוני יעלה עוד יותר?

גאלב מג'אדלה: שהפערים החברתיים יגדלו עוד יותר?

גאלב מג'אדלה: והעובד יתחשב בשינויים מבניים ויתחשב בנמלים ויתחשב בייצוא ובתעשייה ויעמוד דום ויהיה אדיש לגורלו?

גאלב מג'אדלה: אני מבין שאתה נלחם למען ציבור מסוים, אני מכבד את זה מאוד אבל בשנים האחרונות אנחנו חיים במדינה שהפערים בה הולכים וגדלים.

גאלב מג'אדלה: מספר העניים הולך וגדל, האבטלה הולכת וגואה.

גאלב מג'אדלה: אם אתם רוצים לדאוג שהנמלים לא ייסגרו וששדות התעופה לא יסגרו תדאגו לאדם העובד.

גאלב מג'אדלה: אמרת שאתה דואג לעובדים שלך.

גאלב מג'אדלה: אם כולם ידאגו לעובדים שלהם לא יקרה שהעובד יגיע לשביתה, ולא יהיו עניים ולא יהיו מובטלים ואנשים לא יסתובבו לחפש פת לחם.

גאלב מג'אדלה: צריך לראות גם את הצד השני.

גאלב מג'אדלה: אני לא מכיר עובד ששָֹש לשביתה ומאוהב בשביתה.

גאלב מג'אדלה: כולם יודעים שהשביתה פוגעת בסופו של דבר בחברה שלנו.

גאלב מג'אדלה: אני שמח על הדברים שאתה עושה למען העובדים שלך אבל אנחנו צריכים לראות גם את חצי הכוס הריקה, את החלק השני של החברה.

גאלב מג'אדלה: אם האדם יהיה במרכז החשיבה שלנו והדאגה שלנו אז לדעתי לא נגיע לכל הדברים שאתה לא רוצה להגיע אליהם.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר ליושב-ראש הוועדה שוב ברכות על היוזמה.

גאלב מג'אדלה: זאת היתה יוזמה ברוכה, לגורם המתאים, בזמן הנכון ובמקום הנכון.

שאול יהלום: תודה רבה.

שאול יהלום: אנחנו נסיים את הישיבה במצגת קצרה שתציג בפנינו כלת פרס ישראל, שעוסקת בנושא הזה הרבה מאוד וכל אחד מאתנו בוודאי מכיר ומוקיר את עבודתה, את מאמריה, את הרצאותיה.

שאול יהלום: פרופ' רות בן-ישראל, בבקשה, על מקומו של בית-הדין.

רות בן-ישראל: תודה רבה אדוני היושב-ראש.

רות בן-ישראל: נתבקשתי להציג מצגת בישיבה החגיגית הזאת.

רות בן-ישראל: בחרתי לקרוא לנושא שאני אדבר עליו "תפקידו ומקומו של בית-הדין לעבודה" מפני שעל זה בעצם קם הערעור שבעקבותיו מונתה ועדת זמיר.

רות בן-ישראל: אני רוצה במצגת להתייחס לשאלה הזאת.

רות בן-ישראל: תפקידו ומקומו של בית-הדין לעבודה – צריך לבדוק אותו לגבי שתי מערכות, לגבי מערכת המשפט ולגבי מערכת יחסי העבודה.

רות בן-ישראל: הדברים שאמרו כאן יושב-ראש ההסתדרות ויושב-ראש לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים מלמדים שאכן צריך להגיע למסקנות על תפקידו ומקומו של בית-הדין לעבודה גם במערכת המשפט וגם במערכת יחסי העבודה.

רות בן-ישראל: אני אעלה הרהורים במלאות 35 שנה להקמת בית-הדין לעבודה, שזאת בעצם החגיגה שאנחנו חוגגים היום.

רות בן-ישראל: זה הזמן לחשוב האם המערכת עונה על הציפיות או לא.

רות בן-ישראל: התפקיד שבית-הדין ממלא הוא פונקציה של שני דברים.

רות בן-ישראל: קודם כול, של שלוש המטרות שהיו בהקמת בית-הדין, שהנשיא דיבר עליהן, ואני רוצה להזכיר לנו ביעף כמה דברים בהקשר למטרות, ושל חמש תופעות שהתפתחו במהלך 35 השנים, שהשפיעו על תפקידו ועל מקומו של בית-הדין לעבודה.

רות בן-ישראל: בהקשר למטרות, נאמר כאן כבר קודם: 1) ריכוז טכני במערכת אחת של כל הנושאים הנוגעים לישוב סכסוכים בענייני עבודה וביטחון סוציאלי.

רות בן-ישראל: אני צירפתי לזה את ההתמחות המקצועית, משפטית וחוץ-משפטית, וזה חשוב כי זה איחוד של המערכת שלנו.

רות בן-ישראל: בחוק בית-הדין לעבודה, בסעיף 20 למשל נאמר שבית-הדין ישקול גם שאלות של חברה וכלכלה, לא רק שאלות משפטיות טהורות, וזה ייחוד חשוב מאוד.

רות בן-ישראל: לכן גם הוסיפו את נציגי הציבור וכדומה.

רות בן-ישראל: 2) התייעלות.

רות בן-ישראל: פטרו את בית-הדין מדיני ראיות ומסדרי דין כדי לאפשר דיון מהיר.

רות בן-ישראל: 3) "שפיטה במקום שביתה".

רות בן-ישראל: בהקשר הזה אני רוצה להזכיר שעד הקמת בית-הדין לעבודה מערכת יחסי העבודה וסכסוכי העבודה התנהלה מחוץ לעולם המשפט.

רות בן-ישראל: בית-המשפט הגבוה לצדק או בית-המשפט העליון כמעט ולא נזקקו להכריע בסכסוכים האלה.

רות בן-ישראל: הכול הוכרע בכוח השביתה.

רות בן-ישראל: הקמת בית-הדין היתה מתוך תקווה שהנושא יהפוך להיות מוסדר בכלים משפטיים.

רות בן-ישראל: אלה היו שלוש המטרות.

רות בן-ישראל: אני רוצה להראות איך בעקבות חמש תופעות עוצב בית-הדין במתכונת שלו היום לאחר 35 שנות פעילותו.

רות בן-ישראל: התופעה הראשונה היא המשפטיזציה של מערכת יחסי העבודה.

רות בן-ישראל: לפני שבית-הדין הוקם לא היו לנו כללים איך מתנהגים במשא ומתן קיבוצי, מה עושים – מה מותר ומה אסור, איך מתנהגים בשביתה – מה מותר ומה אסור.

רות בן-ישראל: לא היו לנו שום כלים משפטיים.

רות בן-ישראל: אם אנחנו עוברים לשפיטה בסכסוכי עבודה חייבים שתהיה לנו מערכת כללי התנהגות, שעל-פיהם הצדדים יכוונו את מעשיהם.

רות בן-ישראל: אלה לא סתם נורמות.

רות בן-ישראל: אלה נורמות בעלות אופי כלכלי-חברתי, שמאחוריהן השקפת עולם.

רות בן-ישראל: אם אנחנו מחליטים שמותר לשבות – יש לזה השלכות כלכליות-חברתיות; אם אנחנו מחליטים שאסור לשבות בתנאים מסוימים – יש לזה השלכות כלכליות וחברתיות.

רות בן-ישראל: כלומר, זה לא סתם קביעת נורמות אלא נורמות שמשקפות השקפות עולם בתחומים החברתיים והכלכליים.

רות בן-ישראל: השאלה היא מי קובע את הכללים האלה, האם מי שקובע את הכללים הוא המחוקק או בית-הדין לעבודה.

רות בן-ישראל: זה מביא אותנו לתופעה השנייה, שקביעת הכללים בהקשרים הכלכליים-חברתיים האלה קשורה לנושאים אידיאולוגיים.

רות בן-ישראל: יש תפיסות עולם שונות, וכל תפיסת עולם מובילה לקביעת כללים אחרים.

רות בן-ישראל: עד לשנתיים האחרונות הכנסת שתקה והיתה משותקת בכל הקשור לקביעת כללי התנהגות בתחומים האידיאולוגיים שדרשו תפיסות עולם.

רות בן-ישראל: כל נושא השביתות למשל נשאר כמעט לגמרי מחוץ לחקיקה של הכנסת.

רות בן-ישראל: כתוצאה מכך, לבית-הדין לעבודה לא היתה ברירה אלא למלא את החלל הריק.

רות בן-ישראל: כלומר, אם הכנסת לא אמרה את דברה, בית-הדין לעבודה נאלץ לקבוע את הנורמות המשפטיות שעל-פיהן הצדדים צריכים לכוון את צעדיהם.

רות בן-ישראל: התופעה השלישית, מאחר ובית-הדין נאלץ לקבוע את הכללים אז נוצר אקטיביזם שיפוטי.

רות בן-ישראל: בית-הדין קבע את הנורמות על סמך מומחיותו.

רות בן-ישראל: בית-הדין כבית-משפט מתמחה למד מהמשפט המשווה, מהמשפט הבין-לאומי, למד מכל מה שנעשה היום בעולם המתועש והמודרני, אילו כללי התנהגות חלים.

רות בן-ישראל: אם זה בשינויים מבניים אז הוא הלך לדירקטיבות של האיחוד האירופי לראות מה קורה שם, וכך בכל דבר.

רות בן-ישראל: באמצעות האקטיביזם השיפוטי הוא קבע את הנורמות על סמך מומחיותו: משמעות הזכות לנהל משא ומתן, מתי יש ומתי אין, מה ההיקף שלה, באילו נושאים, מהותו של חוזה העבודה כחוזה לשיתוף פעולה, אילו חובות הוא מטיל על העובד, אילו חובות הוא מטיל על המעביד.

רות בן-ישראל: כל אלה הן שאלות שבית-הדין נאלץ לקבוע לגביהן כללי התנהגות שלא היו קודם, שהמחוקק היה צריך לקבוע ולא קבע.

רות בן-ישראל: זה מביא אותנו לתופעה הרביעית.

רות בן-ישראל: מהפסיקות של בית-הדין לעבודה נוצר למעשה קונפליקט חדש בין האינטרסים של העובדים לבין אינטרסים אחרים שהמשפט רוצה להגן עליהם.

רות בן-ישראל: כמו למשל מעסיקים שנפגעו בשביתות, מעסיקים שלא היו צד לסכסוך העבודה אבל סגירת הנמלים פגעה בהם.

רות בן-ישראל: כלומר, פתאום יש אינטרסים נוספים על האינטרסים של העובדים.

רות בן-ישראל: צריכים לקבוע איזון בין אינטרס העובדים לבין האינטרסים שהמשפט רוצה להגן עליהם.

רות בן-ישראל: זה מצריך איזון חדש.

רות בן-ישראל: בית-הדין לעבודה נמצא פתאום בצומת החלטות מאוד-מאוד עדין.

רות בן-ישראל: זה כבר לא רק צומת בין עובד למעביד.

רות בן-ישראל: זה צומת בין אינטרסים של העובדים לבין אינטרסים של צדדים שלישיים שאינם חלק מהמערכת.

רות בן-ישראל: צד שלישי שנפגע משביתה – צריך להתחשב בו או לא צריך להתחשב בו?

רות בן-ישראל: ראו את פסק-הדין שנתן בית-הדין לאחרונה בעניין בנק דיסקונט, בעניין הבורסה, האם צריך לפרסם או לא.

רות בן-ישראל: האם מעסיק חייב לתת זכות שימוע לפני פיטורים?

רות בן-ישראל: בכך הרי פוגעים באינטרס של המעסיק, בפררוגטיבה של הניהול שלו.

רות בן-ישראל: יש לנו פתאום שאלות שבית-הדין צריך לקבוע בהן עמדה, שנותנות לנו איזון חדש של אינטרסים במשק.

רות בן-ישראל: זה מביא אותנו לתופעה החמישית.

רות בן-ישראל: כאשר בית-הדין שוקד על מלאכת השיפוט וצריך ליישב סכסוכי עבודה הוא לא קובע החלטות משפטיות כי את זה עושה בית-משפט רגיל.

רות בן-ישראל: בית-הדין עושה הרבה מעבר לכך.

רות בן-ישראל: הוא לא רק מכריע בסכסוך.

רות בן-ישראל: הוא לוקח בחשבון שהצדדים צריכים לחיות גם אחר-כך ביחד.

רות בן-ישראל: לכן הוא מנסה ליישב את הסכסוך ולא רק להכריע את הסכסוך.

רות בן-ישראל: זה תפקיד ייחודי ששום מערכת משפט אחרת במדינה לא ערוכה לטפל בו.

רות בן-ישראל: זה נובע מהמטרה של הקמת בית-הדין לעבודה, שפיטה במקום שביתה, ומהיעדר מנגנוני תיווך יעילים ופעילים, כי התפקיד של הממונה על יחסי עבודה צומצם בחוק ולא נותנים לו לתווך בכל הסכסוכים שהסעירו בשנה שעברה את המערכת.

רות בן-ישראל: זה מביא אותי לסיכום.

רות בן-ישראל: האם בית-הדין מגשים את מטרותיו?

רות בן-ישראל: באשר למטרה הראשונה, מטרת הריכוזיות וההתמחות, התשובה שלי היא כן.

רות בן-ישראל: בזה שבית-הדין לעבודה עיצב נורמות התנהגות ונתן לנו כללים מנחים, שמנחים את ההתנהגות של המערכת, בית-הדין עשה מלאכה חשובה לאין ערוך, מלאכה שמקדמת גם את המעסיקים וגם את העובדים.

רות בן-ישראל: יש כללי התנהגות ושני הצדדים יודעים איך לכלכל את מעשיהם לאור אותם כללים.

רות בן-ישראל: באשר למטרה השנייה, התייעלות, התשובה שלי היא בעייתית.

רות בן-ישראל: אני לא מדברת על כך שתיקים לא נגמרים.

רות בן-ישראל: הסטטיסטיקה לא מעניינת אותי.

רות בן-ישראל: הסטטיסטיקה של בית-הדין לעבודה היא בסדר.

רות בן-ישראל: רבותי, אני באה להצביע על דבר אחר לגמרי.

רות בן-ישראל: פטרו את בית-הדין לעבודה מדיני ראיות ומסדרי דין כי התכוונו שבבית-הדין תהיה פרוצדורה קלה, מהירה ופשוטה אבל השמרנות של השופטים ושל עורכי-הדין גרמה לכך שבסופו של דבר מערכת סדרי הדין ודיני הראיות בבית-הדין לעבודה כמעט זהה למערכת הכללית.

רות בן-ישראל: בכך בעצם לא הגשימו את המטרה.

רות בן-ישראל: זה התחיל בכך שאסור היה להגיש בקשה בדרך המרצה לבית-הדין לעבודה ועורכי-הדין בכוח אנסו להגיש בקשות בדרך המרצה וזה נוגע גם לגילוי מסמכים, לשאלונים וכדומה.

רות בן-ישראל: היום בהקשר הזה המערכת חזרה להיות מערכת משפטית פורמלית, ולא בלתי פורמלית כמו שהתכוונו מלכתחילה.

רות בן-ישראל: באשר למטרה השלישית, שפיטה במקום שביתה, התשובה שלי היא בהחלט כן.

רות בן-ישראל: בית-הדין לעבודה הוכיח את עצמו בשנים האחרונות כמי שממלא את התפקיד הזה על הצד הטוב ביותר ואין מי שיכול לשמש תחליף בהקשר הזה.

רות בן-ישראל: אם היו מנסים להכניס את בית-הדין לעבודה בסד של המערכת המשפטית הרגילה, בית-הדין היה מאבד את כל הייחוד שלו והחברה היתה יוצאת נפגעת.

רות בן-ישראל: לכן אני מברכת את בית-הדין.

רות בן-ישראל: עלֶה והמשך.

שאול יהלום: אני מודה מאוד לפרופ' רות בן-ישראל.

שאול יהלום: נאמרו כאן דברים בשני מישורים – במישור המשפטי ובמישור האקדמי – אשר יחד עם המישור הציבורי בוודאי מהווים הרמוניה.

שאול יהלום: רק העתיד יוכיח עד כמה אנחנו כולנו – ואני אומר את זה בעיקר לאנשי הציבור והפוליטיקאים – נעמוד מאחורי זה אם יבוא מישהו וירצה לפגוע במערכת בית-הדין לעבודה.

אילנה כהן: אנחנו נעשה לו שביתה ...

שאול יהלום: הדברים כנראה באמת נגעו ללבם של השופטים והם רוצים לומר דברי סיום.

שאול יהלום: הטילו את זה על סגנית הנשיא, השופטת אלישבע ברק, בבקשה.

אלישבע ברק: אני רוצה להודות מאוד לכולם.

אלישבע ברק: היה נעים לשמוע את הברכות והיה טוב לשמוע את הבעיות שאתם רואים בבית-הדין לעבודה.

אלישבע ברק: אנחנו עושים מאמץ, אני לא יודעת אם בהצלחה או לא תמיד בהצלחה, לאזן בין הצדדים השונים ולהביא אותם להרגשה של שיתוף.

אלישבע ברק: כאשר אנחנו מדברים על יחסי עבודה אנחנו מדברים על שיתוף, על חיי משפחה בעצם, שיתוף ארוך בין עובד ומעביד, בין ארגון עובדים ומעבידים.

אלישבע ברק: חשוב לנו מאוד לדאוג לאינטרסים של כולם.

אלישבע ברק: אנחנו מתאמצים מאוד לעשות את זה ואנחנו מקווים שאנחנו מצליחים במידה מסוימת.

אלישבע ברק: תודה רבה לכם, תודה רבה לוועדה.

עמיר פרץ: אני חושב שבמקרה הזה אין מקום לצניעות.

עמיר פרץ: חייבים להגיד שאתם מצליחים במידה רבה.

שאול יהלום: תודה רבה לכולכם שבאתם.

שאול יהלום: תודה על כל מה שעושה בית-הדין ובהצלחה רבה לקראת היובל הבא.