ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 329, 2004-11-15 08:30

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: לפני שניגע בענייני קולנוע אני רוצה להתייחס ברשותכם לחדשות אחרות ששמענו אתמול.

מל פולישוק-בלוך: אני לא הולכת לפתוח על זה את הדיון, אני רק רוצה להעיר בתחילת הישיבה על החדשות המסעירות ששמענו אתמול, ששוב הולכים לפגוע בקהל הסטודנטים בישראל ובהשכלה הגדולה.

מל פולישוק-בלוך: אין שבוע שהוועדה הזאת, כמו כל עם ישראל, לא שומעים על גזרה חדשה שמוטלת על ציבור הסטודנטים.

מל פולישוק-בלוך: רק בשבוע שעבר שמענו הצהרות מרגשות מפי שרים בממשלה, אנשים מאוד מכובדים כאן בבית הזה ובבית הנשיא על חשיבות ההשכלה הגבוהה, חשיבות קהל הסטודנטים, חשיבות ההון האנושי של מדינת ישראל, וכל שבוע אנו שומעים בשורה מצערת אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אתמול זה היה מחשבות לכיוון ביטול מסקנות דוח וינוגרד.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שבשבוע הבא נקיים על זה דיון, ונראה איך גם את הגזרה הזאת משנים.

מל פולישוק-בלוך: אני לא אומרת שלא צריכים לעשות רענון במחשבות, וכל הזמן אנו צריכים לבדוק את עצמנו, האם ההחלטות נכונות, אך דבר אחד ברור – מדינת ישראל צריכה לשאוף להפחתה ניכרת של שכר לימוד במדינת ישראל בהשכלה גבוהה.

מל פולישוק-בלוך: זאת השאיפה, ואם יש דרכים שונות לעשות את זה, אין בעיה, אך זאת צריכה להיות המגמה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לחזור לענייננו, חוק הקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: מונחת לפנינו הצעת חוק שתאפשר לפי שעה סכום קבוע, שיעמוד על 58 מיליון שקלים בשנה, משום שהמנגנונים האחרים שנקבעו בחוק הקולנוע – לא אגיד כשלו, אבל הם לא מעיקים את אותה מטרייה מינימלית שהקולנוע הישראלי צריך.

שנית פנחסי: אדבר בקצרה על ההצעה; הרקע להצעה זה סעיף 11 לחוק הקולנוע.

שנית פנחסי: הוא קובע שני מקורות לתקציב הקולנוע, אחד זה תמלוגים מכוח חוק הרשות השנייה והמקור השני זה תמלוגים שמחברות הכבלים והלווין.

שנית פנחסי: בשנים האחרונות הסתבר שהסכומים פחתו בצורה מאוד משמעותית, מה שגרם לפגיעה בתקציב הקולנוע ולפגיעה ביכולת של הגופים לעשות קולנוע.

שנית פנחסי: בעקבות זה באנו בדברים עם משרד האוצר, הגענו להסכמה לפיה בשנים 2004, זה חל החל ב-1 בינואר 2004, למשך חמש שנים אנו מקפיאים, ובמקום זה יש הסכמה על סכום קבוע, שזה, כמובן, כפוף לאישורים של תקציב שנתי ואישורים של הכנסת והממשלה באופן שנתי, אבל ההסכמה היא על 58 מיליון ₪ לשנה למשך אותן חמש שנים.

שנית פנחסי: הסעיף מוקפא לחמש השנים האלה, הוא לא מבוטל, כמו שהוצע באחת הפאזות הקודמות.

שנית פנחסי: זאת ההצעה שעומדת על הפרק.

מל פולישוק-בלוך: למה קבעו את הסכום הזה?

שנית פנחסי: רק שנייה.

שנית פנחסי: עוד נקודה שחשוב להדגיש – ההסכם הזה זכה להסכמה עם גופי הקולנוע.

שנית פנחסי: יש מסמך חתום על ידי 22 הגופים המתמחים, שבו הם מביעים את הסכמתם.

מל פולישוק-בלוך: למה לא הגיע לשולחננו ההסכם הזה?

שנית פנחסי: אני יכולה להציג אותה, אין שום בעיה.

מל פולישוק-בלוך: אני אשמח לקבל עותק.

שנית פנחסי: זה ההסכם, ומאחוריו יש המסמך שחתום על ידי גופי הקולנוע.

שנית פנחסי: זה נעשה בידיעתם, על דעתם, בהסכמתם, שום דבר לא נעשה בחדרי חדרים.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים אדם מסכים כשלוחצים עליו חזק בכל מיני מקומות, אז אין לו בררה.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שגם אלה שחתמו רצו סכום אחר.

שנית פנחסי: כולנו היו רוצים סכום אחר, אבל זה היה- -

אורי אריאל: כמה הערות, חלק גם יהיו הסתייגויות, אלא אם נקבל תשובות טובות; ראשית, זה לא נכון שאין כסף.

אורי אריאל: חוזרים על התקליט השחוק, השאלה מה עושים אתו.

אורי אריאל: יש כסף במדינת ישראל, היא משקיעה אותו, לפי הבנתי, אני מדבר על מיליונים במקומות הלא נכונים.

מל פולישוק-בלוך: מה שאמרת עד עכשיו זה ביטוי שאנחנו בדרך כלל אומרים, אבל אתה יודע מה יהיה ההמשך.

אורי אריאל: כל אחד יעשה את ההמשך שלו.

אורי אריאל: אני תמיד אומר, ואין מי שיסתור את זה; גדר הביטחון, שאני לא מתייחס אם לעשות אותה או לא, עושים.

אורי אריאל: להגיד שהיא צריכה לעלות 15 מיליון ₪ לק”מ ולא גרוש פחות – הבל, רעות רוח, רעה חולה, כל מה שאתם רוצים.

אורי אריאל: אם היו מקצצים 10%, קרי מיליון, מיליון וקצת, על 700 ק”מ, היה 700 מיליון ₪.

אורי אריאל: אני לא אומר דבר סתם כדי להתווכח עם מישהו על משהו.

אורי אריאל: אבל אתם לא רוצים לבדוק את זה, והביטחון, כרגיל, מאפיל על הכל, אי אפשר להתמודד עם זה.

אורי אריאל: אז יש כסף, והחוק הזה בא לעשות חיים קלים.

אורי אריאל: אני לא מבין את אנשי הקולנוע, אבל יכול להיות שגם הם נשברו.

אורי אריאל: כי טוחנים, טוחנים, לא קורה כלום, בסוף אומרים – יש את זה, בואו נחתום, שהממשלה לא תיסוג גם מזה, כי תכף מסתבר שיש רק חצי מזה.

אורי אריאל: אני מכיר את התופעות האלה.

אורי אריאל: חתומים – אמרה הגברת.

אורי אריאל: כן, הם חתומים.

אורי אריאל: הם לא יכחישו את זה.

אורי אריאל: האם היה אקדח לרקתם?

אורי אריאל: לא בטוח, אבל משהו דומה, כנראה.

אורי אריאל: לכן זה לא ממש מרנין אותי, לפחות, שהם חתומים.

אורי אריאל: אני לא מבין למה דבר שכהוראת שעה, אין פה שינוי חקיקה.

אורי אריאל: לא אומרים, נבטל את החוק ההוא, נעשה חוק אחר.

אורי אריאל: יש פעמים שיש שינוי נסיבות, אומרים: דוחים את החוק בשנה כי אי אפשר כרגע, דוחים את החוק בשנתיים.

אורי אריאל: זה סביר, כי עוברת שנה מהר, זה 2004, היא נגמרת, אז גם 2005.

אורי אריאל: היו אומרים שנתיים.

אורי אריאל: אבל מדוע חמש שנים?

אורי אריאל: כי האוצר מעריך שיהיה חמש שנים קטסטרופה ולא יהיו הכנסות?

אורי אריאל: אין לזה שום הצדקה.

אורי אריאל: אם זה יהיה יותר משנתיים, אני מבקש הסתייגות, שזה יהיה לשנתיים, קרי ייגמר בסוף 2005, כי 2004 זה שנה ראשונה ו-2005 שנה שנייה.

אורי אריאל: נראה בעוד שנה מה יהיה.

אורי אריאל: חמש שנים לא בא בחשבון בכלל.

אורי אריאל: הדבר האחרון שאני רוצה לשאול, כי אני לא יודע; מדוע, למשל, בי”ס כמו במעלה לא נהנה מהתקציב הזה.

אורי אריאל: אני יודע שהוא מקבל תקציבים אחרים.

אורי אריאל: מה אמות המידה, מי מקבל, מי לא מקבל, איך?

מל פולישוק-בלוך: סליחה, לא הבנתי.

מל פולישוק-בלוך: מי מקבל יותר?

אורי אריאל: יש בי”ס לקולנוע בשם במעלה, דתי.

אורי אריאל: הוא יושב בירושלים, עושה סרטים טובים, כך אומרים מבינים, אני לא מבין בתחום הזה.

אורי אריאל: בכלל, הייתי מציע, גברתי, שיהיה הצגות, שנראה כמה סרטים.

אורי אריאל: דנים על משהו שלא מבינים בו.

אורי אריאל: למה אין סרטים?

אורי אריאל: אי אפשר היה להכין פה משהו?

אורי אריאל: השאלה השנייה היא מדוע ההחלטה הזאת באה בסוף 2004.

אורי אריאל: הרי אתם מציעים שהחוק יחול רטרואקטיבית, אם אני מבין אתכם נכון.

אורי אריאל: אנחנו היום באמצע נובמבר.

אורי אריאל: לא ממש סביר, בעיניי, שבאים בפברואר, אומרים שלא הספקנו משהו.

אורי אריאל: זה לא תקין ולא בסדר.

אורי אריאל: אני מתנצל, אני צריך לצאת בדקה ל-09:00 בגלל דיון בוועדת חוץ וביטחון.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשמוע התייחסות, למה צריכים כל כך הרבה גופים בקולנוע הקטן של מדינת ישראל, כל כך הרבה קרנות, לא נראה לכם שיש בזבוז משווע של משאבים?

אורי אריאל: ומה יהיה על התעסוקה?

מל פולישוק-בלוך: שיעשו יותר סרטים.

פוני בזיזנסקי: מה עם הפלורליזם?

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר דרך קרן אחת או חמש קרנות לעשות כל מיני סרטים?

פוני בזיזנסקי: יש חמש.

מל פולישוק-בלוך: זה פלורליזם בעינייך?

מל פולישוק-בלוך: להפך.

פוני בזיזנסקי: כן, אני אסביר לך גם למה.

מל פולישוק-בלוך: תכף תדברי.

איוב קרא: החוק הזה צריך להיכנס לתוקפו כמה שיותר מהר, כי זה נותן בשורה טובה ליוצרים ולאנשי הקולנוע, ואני לא מבין שוב את השיקול מאחורי החמש שנים, שאולי האוצר יסביר לנו למה זה לא שנה, שנתיים, למה לא שלוש.

איוב קרא: למה זה חמש שנים?

איוב קרא: כל הקרנות האלה, אנו רוצים לדעת למה זה לא יכול להיות תחת קרן אחת או שתיים, שילך כל הכסף ליצירה, לא לתעסוקה, להעסקת אנשים וכו', כי מטרת הכסף זה יצירתיות ולא לסדר תפקידים לאנשים מסוימים.

איוב קרא: סביב הנושא הזה אם תוכלי, גברתי היושבת ראש, לבקש תשובות.

מיה אלון-גורן: עד היום תעשיית הקולנוע היתה קשורה עם תעשיית הטלוויזיה.

מיה אלון-גורן: היתה פה תלות ביו שתי התעשיות.

מיה אלון-גורן: על פי חוק הקולנוע, 50% מהתמלוגים שהמדינה גבתה מהטלוויזיה הרב ערוצית לטלוויזיה המסחרית הועברו למערכת הקולנוע.

מיה אלון-גורן: התלות הזאת הוכחה כלא טובה, כי מועצת הקולנוע היתה בעצם תלויה במיתון, ברמת ההכנסות של התעשייה ובירידת מחירי פרסום, וכל שינוי כזה השפיע ישירות על התקציב.

מיה אלון-גורן: מטרת ההסכם הזה, וכרגע היא לתקופה מסוימת, כדי שנראה איך זה הולך, פשוט לנתק את שתי התעשיות.

מיה אלון-גורן: ברקע הדברים חשוב לזכור שמשרד האוצר שואף בשלב זה או אחר להקטין את שוק התמלוגים על תעשיית הטלוויזיה הרב ערוצית, כמו שהוא מוריד את שאר מרכיבי המיסוי שיש על התעשייה.

מיה אלון-גורן: ברגע שנוריד את שיעור התמלוגים מהטלוויזיה זה יפגע בהם ישירות.

מיה אלון-גורן: אנחנו יכולים לדבר פחות או יותר על כל אחוז תמלוגים, זה כ-15 מיליון ₪.

מיה אלון-גורן: ירידה אחת של אחוז תמלוגים, יש שם פחות 15 מיליון ₪ לתעשייה.

מיה אלון-גורן: מה שאנחנו עושים פה זה מפרידים את שתי התעשיות.

מיה אלון-גורן: אנחנו מקבעים פחות או יותר את הסכום שאנו מאמינים שהיה יכול להיות השנה.

מיה אלון-גורן: אגב, למה אנחנו מתחילים השנה?

מיה אלון-גורן: כי השנה, על פי החישובים שלנו, היה מגיע להם כ-50-52 מיליון ₪, ואנו רוצים שהם ייהנו מההפרש הזה כבר השנה, ופשוט מקבעים אותם על מנת לתת להם מקסימום ודאות ובלי תלות בתעשיית הטלוויזיה המאוד דינמית ומשתנה, ובלי תלות בהחלטות שלנו, של האוצר.

מל פולישוק-בלוך: בנייר שיש לי מלפני כמה חודשים, הרי ועדת החינוך עסקה בזה מספר פעמים, האוצר אז הציע 61 מיליון ₪.

מל פולישוק-בלוך: מה קרה שירדתם ל-58?

מיה אלון-גורן: רמת ההכנסות של הטלוויזיה ירדה.

מל פולישוק-בלוך: את לא יכולה לאכול את העוגה ולהשאיר אותה שלמה.

מיה אלון-גורן: רמת ההכנסות היא מושפעת מהרבה מאוד פרמטרים.

מל פולישוק-בלוך: לא דיברתי על הכנסות.

מל פולישוק-בלוך: אמרת שהתלות לא טובה לקולנוע, אתם לא רוצים אותה.

מל פולישוק-בלוך: כנראה, את צודקת, לפי הנתונים של הירידה, אך עמדת משרד האוצר בדיון שהיה כאן ב-3 בדצמבר, בדיוק לפני שנה, היתה שיועברו לקולנוע 61 מיליון למשך חמש שנים.

מל פולישוק-בלוך: מה קרה ל-3 מיליון?

מיה אלון-גורן: צריך לזכור שהיו קיצוצים רוחביים, וברקע אנו רואים ירידה בהכנסות מתמלוגים.

איוב קרא: כן?

מיה אלון-גורן: הסכום התקבע על הסכום הזה.

מל פולישוק-בלוך: כלומר מצד אחד אתם כל הזמן מסתכלים על התלות, כן מתייחסים לתלות, ומצד שני אומרים: ניתן סכום קבוע.

מיה אלון-גורן: אנחנו הצענו לפני שנה, סכום שרצינו להציע, היה 61.

מיה אלון-גורן: זה התעכב בשנה מסיבות שונות- -

מל פולישוק-בלוך: אז, זה עונש?

קריאה: זה סנקציות?

צח גרניט: אני ניהלתי את המשא ומתן מטעם המשרד שלנו עם האוצר.

צח גרניט: הסכום של 61 מיליון ₪ היה לפי ההסכם הקודם סכום שכפוף לכל ההפחתות הרוחביות בתקציב המדינה, הוא היה צריך להיות בשנה שעברה 61 מיליון ₪ וצריך לציין שהאוצר, למרות שההסכם עדיין לא נכנס לתוקף בשנה שעברה, הוא העביר את הסכום במלואו.

מל פולישוק-בלוך: כאן כתוב שהוא העביר רק 55 מיליון.

צח גרניט: בשנה שעברה הוא העביר את כל הסכום – 61 מיליון ₪.

צח גרניט: ב-2003 הוא העביר את כל הסכום, 61 מיליון ₪.

צח גרניט: לו היו נכנסים הקיצוצים הרוחביים לתוקפם, אני רוצה להזכיר שהממשלה והכנסת החליטו על קיצוץ של 15%.

צח גרניט: תורידו את זה מתוך 61, וברור שהתקציב היה יורד השנה, לפי אותו הסכם קודם, ל-53 מיליון ₪.

צח גרניט: הסכום הזה של 58 מיליון ₪ הוא שיפור- -

מל פולישוק-בלוך: מאיפה לקחת את ה-15%?

צח גרניט: זו היתה החלטה של הקיצוץ הרוחבי שהתקבלה בכנסת ובממשלה בשנה שעברה.

אורי אריאל: - -

מל פולישוק-בלוך: היינו בכל דיוני התקציב.

מל פולישוק-בלוך: אני לא זוכרת חיתוך של 15%.

אורי אריאל: היו קיצוצים רוחביים שהיו מורכבים מכמה סעיפים.

אורי אריאל: היה שכר עבודה, זה דברים שונים.

יולי תמיר: אנחנו לא הבנו בדיון הקודם, לפני שנה, אנחנו הבנו שזה סכום קשיח.

צח גרניט: בהסכם לפני שנה היה מצוין מפורשות שהסכום הזה כפוף לקיצוצים רוחביים, והשוני הגדול בין ההסכם ההוא להסכם הזה הוא שה-58 מיליון ₪ הוא סכום שמובטח כל שנה, לא כפוף לשום קיצוץ, לשום הפחתה, לשום דבר.

צח גרניט: זה סכום שתעשיית הקולנוע הישראלי יכולה להמשיך ולייצר את אותו היקף של סרטים כמו שהיא מייצרת השנה.

צח גרניט: החשיבות של החמש שנים ולא תקופה קצרה מכך היא שבקולנוע, זה תעשייה שעובדת לטווח ארוך.

צח גרניט: כאשר ניגשים לעשות סרט, חושבים שנתיים ושלוש קדימה, כי זה הזמן שלוקח לעשות סרט.

צח גרניט: חמש שנים מאפשרות יציבות ארוכת טווח, שהיוצרים יוכלו לעסוק עכשיו מתוך ידיעה של תכנון, מתי הם עושים כל סרט, ובעצם להתחיל להשקיע בסרטים לעוד שנתיים, שלוש וארבע בלי לחשוב מה יהיה התקציב באותו זמן.

יוסי אורן: באופן היסטורי בשיטה הקודמת, שהיינו צריכים לקבל 50%, וחברי הכנסת שהיו בישיבות הקודמות יודעים, מעולם לא ידענו איזה סכום קיבלנו, מדוע קיבלנו, כל המחקרים וכל הבקשות בוועדה הזאת לקבל הסברים לסכומים, בסיכומו של דבר לא היו בהירים ונקיים, וקיבלנו סכומים שהועברו אלינו.

יוסי אורן: לכן הסכמנו לנושא המשולב.

אורי אריאל: כמה קיבלתם ב-2002?

מל פולישוק-בלוך: אצלי כתוב 48.5 מיליון.

אורי אריאל: כלומר בדרך כל בשר- -

מל פולישוק-בלוך: אמרת שאתה ממהר, גם אנחנו- -

יוסי אורן: לכן בפשרה גם בין ה-61 ל-58, העדפנו להסכים למשהו שכולל כמה דברים; אחד, סכום שהוא פחות או יותר קרוב ל-60 מיליון, שניים, העובדה שההסכם הוא לחמש שנים, והוא מאפשר לנו לתכנן את הענף ואת היצירות שלו לטווח יותר גדול, כלומר לשנה-שנתיים, ועוד שנתיים להתחיל את המאבק הזה מההתחלה, ושלוש, אני רוצה להדגיש את מה שנאמר פה, זה סעיף 3 בהסכם שהיה בינינו, והוא שהסכום הזה לא ישונה במשך כל השנים, וקיצוצי הרוחב לא יחולו עליו.

יוסי אורן: בעינינו, זה היה סעיף מאוד חשוב, ולכן קיבלנו את זה.

יוסי אורן: הדבר השני שאני רוצה לציין זה שהגופים שחתומים הם לא קרנות.

מל פולישוק-בלוך: לא התכוונתי לאלה שחתומים, התכוונתי כללית.

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה קרנות, לדעתי, באופן יחסי לקולנוע הישראלי.

יוסי אורן: הרעיון מאחורי הקרנות זה שבכל תחום שעושים קולנוע – תיעודי, דרמה או עלילה, יהיו לפחות שתי קרנות שיוכלו לטפל בנושא הזה, כי אחרת מה שקורה הוא שסוג מסוים של הנהלה קובעת את מה שקורה.

יוסי אורן: כשיש שני סוגי קרנות קורות שתי תופעות - יש ריבוי וגוונים גם תרבותיים- -

מל פולישוק-בלוך: אני די המומה ממה שאתה אומר פה עכשיו.

מל פולישוק-בלוך: לפי הדברים האלה, היה צריך להיות פה מכל דבר שהוא איזה מאה, רק משרד החינוך – אתה יודע כמה זרמים- -

יוסי אורן: אם ניקח את המקבילה בתיאטרון, בתיאטרון יש גופים, ויכולים יוצרי תיאטרון ישראליים לגשת לתיאטרון אחד, ואם התאטרון הזה לא רוצה, הם הולכים לתאטרון אחר.

יוסי אורן: במאי קולנוע שניגש לקרן מסוימת ולא מקבל כי זאת מדיניות הקרן של ההנהלה הנוכחית, שהיא לתקופה של חמש שנים, נאמר, יכול להיות שאולי יצליח לפרוץ פנימה, ואז היכולת של קרן אחרת גם ליצור תחרות וגם ליצור רב גוניות כבר הוכיחה את עצמה.

יוסי אורן: תראו מה קרה בשנתיים האחרונות בתחום של סרטי עלילה, שתי קרנות שעוסקות בתחומי סרטי עלילה הוציאו סרטים בגוונים שונים לחלוטין, שחלקם זכו להערכה בין לאומית וחלקם זכו להערכה בקופות, שזה לא אותה קרן.

יוסי אורן: זה מה שנתן את הכובד והעוצמה של העניין

יולי תמיר: אני רוצה להבין למה הסכום וההתחייבות שזה לא נתון לשינוי לא כתוב בחוק, אלא בהסבר.

יולי תמיר: למה לא שינו את סעיף 2, כך שייאמר בו שבין השנים 2004-2009 יקבל ענף הקולנוע 58 מיליון ₪ ללא שום קשר.

יולי תמיר: למה זה בדברי ההסבר ולא בלשון החוק?

יולי תמיר: התוקף של דברי ההסבר והתוקף של החוק הם לא אותו דבר.

יולי תמיר: אם אתם כותבים את זה בדברי ההסבר, ובטח לא כתוב כאן ש-58 מיליון, לא יופחת מהם כל קיצוץ רוחבי, מחר בבוקר יעשו פרשנות על דברי ההסבר.

מיה אלון-גורן: כי אנו לא נוהגים לכתוב סכום בחוק.

מיה אלון-גורן: יש הסכם- -

יולי תמיר: אני מכירה לא מעט חוקים- -

ראובן ריבלין: חברי הכנסת וגברתי יושבת הראש, הלבה של חוק הקולנוע זה סעיף 11 (ב).

ראובן ריבלין: הרעיון הטמון בסעיף 11 (ב) הוא בכך שכאשר אנו בחוקים לא יכולים לקבוע סכום קבוע, אנו רוצים למצוא מקור עצמאי, שלא יהיה תלוי בממשלה.

ראובן ריבלין: אנו קבענו בזמנו, בהתאם להתפתחות ותנאי השוק באותה עת, שהתמלוגים שמקבלים הזכיינים של הרשות והשנייה, שהמדינה מקבלת מהרשות השנייה כמו גם תגמולים שמקבלת מהכבלים ומהלווין – מהלווין זה לא היה – הם יהיו המקור הבלתי תלוי של ענף הקולנוע.

ראובן ריבלין: זה חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: חוק הקולנוע אמר: לא עוד קומיסרים, לא עוד אנשים שהם בעלי מאה ויהיו גם אולי, חלילה, בעלי דעה, אנחנו רוצים לבוא ולקרוא דרור לענף הקולנוע בכך שנייחד לו סכום שהוא לא תלוי באוצר, אלא תלוי בהכנסות המדינה, הכנסות שהיו לנו ברורות באותה עת בצורה כמעט ודאית.

ראובן ריבלין: נכון, המצב בשוק השתנה בכל מה שקשור לענף הכבלים והרשות השנייה שבא לידי ביטוי במכירת פרסומות.

ראובן ריבלין: הכל השתבש בגלל שאנחנו פתחנו את הענף לתחרות חופשית, שהיא בפני עצמה חשובה, והיא באה ומוציאה את המעשיות מהאמור בסעיף 11 (ב).

ראובן ריבלין: לכן אני מציע שהוועדה תדגיש זאת בצורה חד משמעית, שקודם כל סעיף 11 (ב) הוא בהשהיה ולא בביטול.

ראובן ריבלין: סעיף (ב) יבוטל בין השמשות, כלומר החל מתאריך זה עד זה כתוב כך.

ראובן ריבלין: קבעו פה איזה עיקרון, אני יודע את אומנות הניסוח.

ראובן ריבלין: אנו קוראים אותו עם סעיף (ב), אך שהוא מושהה לצורך זה ולתקופה זו.

מל פולישוק-בלוך: אז אתה מציע שנשתמש בביטוי “מושהה”?

ראובן ריבלין: נכון.

מיה אלון-גורן: ניסינו את זה.

מיה אלון-גורן: משרד המשפטים תיקן את זה, וזה הנוסח שהם ביקשו.

מיה אלון-גורן: אנחנו בנוסח המקורי ביקשנו “מוקפא” או “מושהה”, ופשוט זה הנוסח- -

ראובן ריבלין: אני רוצה לומר לכם בצורה מפורשת ביותר; החוק הזה הוא חוק שהממשלה לא אהבה אותו, בכל תקופותיה ועל כל מרכיביה.

ראובן ריבלין: ממשלה לא אוהבת חוק כזה משום שזה חוק שצובע כסף, ובדרך כלל זכותה של הממשלה לקבוע את סדרי העדיפויות, את חוק התקציב, והתערבות מצד גורם כלשהו בעשייתה השלטונית של הממשלה הוא לצנינים בעיניה.

ראובן ריבלין: חוק זה הוא שעורה בעין הממשלה, אין על זה ויכוח.

ראובן ריבלין: אבל אנחנו יחד באותו יום ב-99' כאשר חוקקנו את החוק הזה ביודעין וברצון קיבלנו את החריג האחד והמיוחד לעיקרון של היכולת של הממשלה לשלוט, אם היה מדובר בממשלת עבודה, בממשלת ליכוד, שני ראשי הממשלה, גם ראש הממשלה ביבי נתניהו וגם אהוד ברק קיבלו את החוק הזה כאילו הטילו עליהם מורא של הציבור, אבל הם קיבלו זאת בסופו של דבר, אם לא בהבנה וברצון, אז מתוך הבנה שגם הרצון שלהם לא יכול לעמוד בפני חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע לבקש מהמשפטנים במשרד המשפטים שגם הם לא רגילים לחוק כזה, לקבוע בצורה חד משמעית שסעיף (ב) לא ייקרא אלא יושהה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נבקש בדיקה נוספת, כי אומרת לי היועצת המשפטית של הוועדה שזה הנוסח המקובל כיום להשהיה.

מל פולישוק-בלוך: נבקש להכניס את המלה- -

ראובן ריבלין: זה הנוסח המקובל בחוק מקובל.

ראובן ריבלין: החוק הזה הוא חוק לא מקובל.

ראובן ריבלין: מאותו יום שהוא חוקק עושה משרד האוצר על כל שרי האוצר שבו לדורותיהם כל מאמץ לבטל את החוק, אפילו במחיר של נזידי עדשים כאלה או אחרים.

ראובן ריבלין: הם מנסים להוליך גם את אנשי המקצוע להתפלגויותיהם לפיתוי כזה או אחר, שהם יוותרו על סעיף 11 (ב).

ראובן ריבלין: אני מציע למחוקק, ההזדמנות הזאת שנקרתה בדרכנו באותו לילה, ש-78 איש הצביעו בכנסת ללא התנגדות, כולל ראש הממשלה דאז- -

יולי תמיר: אני מאוד מודאגת שהסכום כתוב בדברי ההסבר, כי יש לי ניסיון רע עם דברי הסבר.

ראובן ריבלין: ודאי.

ראובן ריבלין: דברי הסבר בחוק הסדרים הבא עלינו לטובה, כלומר לא זה, יכול כהרף עין להתבטל ולהשתנות.

ראובן ריבלין: לכן אני מציע בעניין זה להיות זהירים ביותר.

ראובן ריבלין: המהות והלבה של החוק חשובים, למרות שהכסף, שהוא התוצאה, הוא לרגע חשוב יותר.

ראובן ריבלין: לעיקרון אין כמו סעיף (ב), אבל גם כסף גדול, אסור לו לבטל את (ב) בשום פנים ואופן, שאם כן, חזרנו לאותם ימים שבהם התרבות תחזר על פתחה של הממשלה, ולא חשוב איזה ממשלה.

אסף אמיר: השאלה היא אם זה דוחה את יישום החוק.

ראובן ריבלין: בכלל לא.

מל פולישוק-בלוך: נעביר את זה היום.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב ראש, בחוק הזה, כפי שהצעת החוק, הוראת שעה, אין שום התייחסות לא להסכם, לא לסכום, לא לכלום.

מל פולישוק-בלוך: אומרים: זה לא קיים.

מל פולישוק-בלוך: מחר יבוא, בהשאלה, דור שלא ידע את יוסף, ויקרא את זה “אז איט איז”, וגמרנו.

אסף אמיר: יש הפניה להסכם?

מל פולישוק-בלוך: אין שום הפניה, זה בדיוק העניין.

מל פולישוק-בלוך: בהוראת השעה אין הפניה.

מרב ישראלי: יש ניסוח מאוד זהיר.

מרב ישראלי: נאמר: “הסכמה בין משרדי הממשלה ותמיכת”- -

מל פולישוק-בלוך: זה בדברי ההסבר.

צח גרניט: הסכמים בין משרדי ממשלה הם לא דבר שעובר מן העולם, ומתחלף אדם אחד והוא לא קיים יותר.

מל פולישוק-בלוך: להראות לך כמה דוגמאות?

צח גרניט: במקרה הזה יש הסכם שהוא מאוד פשוט וקל ליישום.

מל פולישוק-בלוך: לא חשוב.

מל פולישוק-בלוך: הוא לא כתוב בהוראת השעה, ואני חושבת שזה גרוע.

מל פולישוק-בלוך: יהיה כתוב פה שהאוצר יעביר- -

מיה אלון-גורן: משרד המשפטים לא יאשר את זה.

מיה אלון-גורן: כשאנו קובעים סכום- -

מל פולישוק-בלוך: לא אמרתי לקבוע סכום.

מל פולישוק-בלוך: בתקופה הזאת יושהה הסעיף הזה והזה, ועל פי ההסכם, ייקבע סכום, ולא נכתוב את הסכום עצמו, אבל לכתוב שיש סכום קבוע שהאוצר מתחייב להעבירו.

מרב ישראלי: סעיף 11 (א) קובע שתקציב שנתי לקולנוע ייקבע בחוק תקציב שנתי.

מרב ישראלי: זה נשאר.

מרב ישראלי: השאלה היא מה הסכום.

מרב ישראלי: מחויבים להקציב סכום מסוים.

מיה אלון-גורן: ואת הסכום אנו לא יכולים לקבוע בחקיקה ראשית.

אסף אמיר: אני רק רציתי להסביר למה חמש שנים, כי שמנו לב שיש ירידה בתמלוגים כל השנים, ורצינו לא להיות בני ערובה של ועדה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: לא נראה לכם יותר מדי, חמש שנים?

אסף אמיר: זה זמן שאפשר לתכנן קדימה סרטים, אבל אולי גם ייתן לנו זמן להתארגן ולראות לאן הדברים הולכים, אם התמלוגים עדיין קיימים, כשהסעיף הזה יבוטל, האם נחזור- -

מיה אלון-גורן: זה תלוי במחוקק, בנו.

אייל מלובן: האם אדוני היושב ראש, הרי חוק הקולנוע, שתי ועדות מתעסקות בו – ועדת הכלכלה והוועדה הזאת.

אייל מלובן: אם אנו נוגעים היום בחוק הקולנוע, בחשיבה, איך אנו מוצאים את הדבר הזה, שלא יד ימין מקצצת ביד שמאל?

אייל מלובן: זה שאלה שתכף אדוני יענה.

אייל מלובן: דבר שני, אנו רוצים להגיע לעיקר הדברים – חמש שנים בעתיד הקולנוע, כשאת מדברת על יצירה, שהדבר עושה סרט דוקומנטרי, למשל, על תקופת הריון הפילה – הריון הפילה זה שנתיים.

אייל מלובן: אתה כבר מסתכל בטווח של שנתיים.

אייל מלובן: אז אתה גם רוצה לערוך את הסרט, זה לוקח עוד חצי שנה.

מל פולישוק-בלוך: קיבלנו את ההסברים.

אסף אמיר: חוק הקולנוע מממן את כל הדברים הטובים שאנו רואים בטלוויזיה.

אייל מלובן: אני חושב שצריך להמשיך ולדון למה יש ריבוי קרנות, זה דיון נפרד ויש להתעסק עם זה, כי גם בצרפת ובמדינות יותר גדולות אין כזה ריבוי קרנות.

מל פולישוק-בלוך: גם אני חושבת כך.

מל פולישוק-בלוך: על תעשיית הקולנוע נעשה דיון נפרד, על איך שהיא מתנהלת.

ראובן ריבלין: אני פונה לחברי הכנסת; חוק הקולנוע נדון בוועדת החינוך של הכנסת משום שחברי הכנסת ראו בנושא הקולנוע לא תעשייה, אלא ערך, משום שלדבר על תעשייה, שזה חזון אחרית הימים, כאשר בעולם יהיו 600-700 מיליון אנשים דוברי עברית, אין שום בעיה לראות את הקולנוע הישראלי, שהוא מעולה, גם בתור מפעל תעשייתי.

ראובן ריבלין: גם התפתחות הקולנוע היום, כאשר בדיבוב, ויש שווקים בכל העולם לסרטים ישראליים גם לא בשפה העברית, הם דברים שהם עדיין בבחינת חזון אחרית הימים.

ראובן ריבלין: לכן בראיית הכנסת את נושא התרבות כעניין ערכי ואת נושא הקולנוע לא כתעשייתי, היא בחרה לחוקק את החוק ובצדק בוועדת החינוך.

ראובן ריבלין: ועדת הכלכלה נכנסה לנושא ובעיקר ועדת התקשורת, שהיתה הרכבה לצורך הכנסת ה-15 להעברת חוק התקשורת, דנה בחוק הקולנוע רק בהיבט המעשי שלה, שכן המקור הכספי שנקבע למימון הקולנוע הערכי או התרבות באה מתוך התעשייה, שהיא תעשייה של טלוויזיה ושל כבלים, ושם רק באה לידי ביטוי היכולת של הועדת הכלכלה להשפיע בצורה דרמטית על חוק הקולנוע, אם, למשל, היא מבטלת את התמלוגים, או מפחיתה אותם מ-8% ל-4%, מ-4% ל-2%, והופכת את הסכומים שהוקצבו לקולנוע, והופכת אותם לפלסתר.

ראובן ריבלין: זה נותן את הסמכות לוועדה זאת ולכנסת לקבוע את סעיף 11 (ב) או מקורות לסעיף 11 (ב) אחרים מהמקורות שקבענו באותה עת.

ראובן ריבלין: לכן צריך תמיד לזכור; הוועדה הממונה היא ועדת החינוך, משום שכך רואים את העניין, וזאת ערבות העיקרית של חוק הקולנוע.

ראובן ריבלין: שנית, אני מסכים עם הממשלה, שאי אפשר לקבוע בחוק סכום.

ראובן ריבלין: אבל צריך להבין שכל חוק, גם החוק הזה, אם ייקבע בו 58 מיליון, אם, למשל, החוק יהיה חוק הסכם האוצר, אוצר משפטים הקולנוע, גם אותו אפשר לשנות.

ראובן ריבלין: אפשר לשנות אותו בשלוש קריאות.

ראובן ריבלין: צריך להזכיר שאנחנו באנו לכאן על מנת למצוא פתרון למקורות המנויים בסעיף 11 (ב) לחמש שנים על מנת לראות כיצד מתפתח השוק ולומר זאת לדברי הכנסת, להסביר זאת מעל הבמה.

ראובן ריבלין: גברתי תבוא מעל הבמה ותסביר את העניין הזה חד משמעית: סעיף 11 (ב) לא השתנה, אלא השתנו התנאים.

ראובן ריבלין: סעיף 11 (ב) לגבי המקורות שבו צריכים היום להיות, וצריך עיון, שכן הקולנוע לא יכול למצוא היום את הפתרונות שהחוק התכוון לתת לו.

ראובן ריבלין: צריך לומר את זה.

ראובן ריבלין: לכן אני מסכים עם כך שלא ייכתב הסכום אלא בדברי ההסבר שלך, שהם מחייבים לחלוטין, יובהר עניין זה בצורה ברורה ביותר.

ראובן ריבלין: לגבי חמש שנים, חמש שנים זה מינימום בקולנוע כדי שתוכל לתכנן.

ראובן ריבלין: כאשר אתה יוצר איזה תסריט, אפילו עוד לא נכנסת לתהליך של גיבושו לדבר מאושר, חמש שנים זה דבר מינימלי, לכן הוא דבר הגיוני לחלוטין.

ראובן ריבלין: אני מודה לכם.

איוב קרא: לגבי הקרנות, מה עמדתך?

ראובן ריבלין: תקיימו דיון שונה.

כתריאל שחורי: אתן נתון שמסביר את עניין אורך הזמן בתחום שלנו; בשנה שלפני הכנת חוק הקולנוע בפרמטר של מספר צופים בקולנוע סך כל הכרטיסים שנמכרו בבתי הקולנוע לסרטים ישראליים עמד על פחות מ-120,000 מתוך קרוב ל-11 מיליון כרטיסים.

כתריאל שחורי: זה היה ב-2000.

כתריאל שחורי: זה היה מצב די קשה.

כתריאל שחורי: אנחנו השנה, לפי הנתונים שבידינו, נחצה את קו המיליון מתוך כ-10 מיליון.

כתריאל שחורי: התהליכים בתחום שלנו הם כאלה שאי אפשר למדוד אותם בסדרי גודל של שנה או שנתיים.

כתריאל שחורי: לקח לנו ארבע שנים של חוק הקולנוע לבצע את תהליך ההבראה הזה.

כתריאל שחורי: המטרה שלנו עכשיו היא לייצב את זה.

כתריאל שחורי: כדי לייצב את זה אנו צריכים שקט תעשייתי.

מל פולישוק-בלוך: נראה לי שהדעות כאן הן די מאוחדות.

מל פולישוק-בלוך: אם אתם מרוצים מההסכם, מהתקופה, ברור שהייתם רוצים פי שניים, אך כולנו מבינים את האילוצים, ואתם יכולים לחיות עם זה, מבחינתי, זה בסדר גמור.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שיש פה דעה רווחת של כל חברי הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: היועצת המשפטית של הוועדה תבדוק את זה, להוסיף את המלה “השהיה” באופן ספציפי.

מל פולישוק-בלוך: אני גם אומר את הדברים מעל הבמה, וזה גם יחייב.

כתריאל שחורי: השינוי הקטן הזה בדברי ההסבר לא יעכב את המהלך?

ראובן ריבלין: לא.

ראובן ריבלין: ברגע שהיושבת ראש תודיע שהחוק בשל, החוק הזה יעלה על שולחן הכנסת, זה יוצבע מיד.

יולי תמיר: אבל לפחות שבדברי ההסבר יהיה כתוב שהסכום הזה הוא קשיח ולא נתון לקיצוצים, מה שלא כתוב עכשיו.

כתריאל שחורי: השינוי הזה לא חוזר למשרד המשפטים?

מל פולישוק-בלוך: הכנסת מחוקקת.

צח גרניט: זה מדד הקניות הממשלתי.

מל פולישוק-בלוך: יש הסתייגויות?

איוב קרא: אני מסתייג לחמש שנים.

איוב קרא: אני רוצה להציע שלוש שנים, למרות שכולם אומרים שטוב להם חמש.

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: מי בעד?

מל פולישוק-בלוך: מי נגד?

מל פולישוק-בלוך: שלושה מול אחד.

מל פולישוק-בלוך: נעשה דיון על הקולנוע בכלל.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.