ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 328, 2004-11-10 09:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב.

מל פולישוק-בלוך: מצד אחד זה נעים שאנחנו באווירה אינטימית וכבר מכירים, אבל אני די מצטערת, חוץ משניים חברי ועדת החינוך, לא מצאו לנכון להגיע, כי אני חושבת מה שחבר-הכנסת אבשלום וילן, "צריכים להתעניין בזה, גם אחרי ולא רק לפני, לא דקה לפני".

מל פולישוק-בלוך: זאת הזדמנות טובה לומר לכם שיש לי כוונה לעסוק יותר בספורט בוועדה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: ואת השליש, הרי קוראים לנו "ועדת החינוך התרבות והספורט".

מל פולישוק-בלוך: אז את השליש של הספורט אני רוצה לתת לו באמת את הכבוד הראוי לו.

מל פולישוק-בלוך: כי אני חושבת שזה חלק חשוב בחינוך ובתרבות הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: וזה לא בא לידי ביטוי בהתנהגות שלנו, לא ברמה התרבותית.

מל פולישוק-בלוך: קרי, "תתנהג ברוח ספורטיבית", ולא ברמה הבריאותית, כמו שיש כאן אחד סביב השולחן שלימד אותי פעם שנפש בריאה וגוף בריא.

מל פולישוק-בלוך: ואצלי זה חלק מהמהות.

מל פולישוק-בלוך: זו הפעם הראשונה שאנחנו עוסקים בספורט, בוועדה בראשותי ואני רואה בזה פתיחה להתנהלות ממושכת.

מל פולישוק-בלוך: כאשר אנחנו כמובן נעסוק בכל הדברים, בכל הנושאים שאתם, הוועד האולימפי עוסקים בו.

מל פולישוק-בלוך: וכמו שאני הבנתי מהמומחים, זה כמעט הכל.

מל פולישוק-בלוך: אז ככה שזה יפתח לנו יריעה מאוד מאוד רחבה.

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט רוצה להיות מעורבת גם בצד ההישגי והמצוינות.

מל פולישוק-בלוך: כשהשיא שלהם כמובן במשחקים האולימפיים.

מל פולישוק-בלוך: וגם בצד של הספורט העממי, כדי להזיז את כל עם ישראל כדי שיהיה קצת יותר בריא, קצת יותר ספורטיבי ואולי גם קצת יותר מתורבת מכאן.

מל פולישוק-בלוך: אם עוסקים ב"מתורבת", אז אבשלום וילן, אתה עד עכשיו שימשת כיושב-ראש?

אבשלום וילן: ועדת חקירה פרלמנטרית למניעת האלימות בספורט.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שעדיין, למרות שהיתה לך ועדה, עדיין לא הצלחת למנוע את כל האלימות, אלא רק חלקית והמלאכה היא עוד מרובה.

מל פולישוק-בלוך: האלימות בכלל, אנחנו מוצאים את עצמנו עוסקים לא מעט באלימות בוועדה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אלימות בבתי-ספר, אלימות בספורט, אלימות בחברה הישראלית, אלימות בדרכים.

מל פולישוק-בלוך: ואני חושבת שהנושא הזה הוא מספיק חשוב כדי שתמשיך לעסוק בו דרך ועדת החינוך והספורט.

מל פולישוק-בלוך: ומבחינתי זה ראוי וחשוב.

מל פולישוק-בלוך: אני רק מקווה שידידי ראלב יסכים לכך.

מל פולישוק-בלוך: כי אתה חבר-הכנסת, חבר הוועדה ואתה צריך להסכים לכך, להקמת ועדת משנה לענייני אלימות בספורט, באופן ספציפי לדון בנושא של האלימות בספורט.

גאלב מג'אדלה: המסר של הדבר שאנחנו מנציחים את האלימות.

מל פולישוק-בלוך: לא, אנחנו לא מנציחים, אנחנו רוצים למגר את האלימות.

מל פולישוק-בלוך: הנושא הוא מניעת האלימות בספורט ואני חושבת שזה נושא מאוד מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, אנחנו לא נוכל לעסוק כל הזמן בכל הנושאים פה בוועדה, ואתה יודע כמה הרבה נושאים יש לנו.

מל פולישוק-בלוך: אז אם יהיה חבר-כנסת אחד שיהיה ממוקד על הנושא הזה - אני חושבת שזה יהיה לטובה.

מל פולישוק-בלוך: אם יש לך השגות או אתה רוצה עוד לחשוב על זה - אפשר להחליט על זה בפעם הבאה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו נתייעץ בינינו קודם כל.

גאלב מג'אדלה: אבשלום וילן צבר ניסיון בעניין.

גאלב מג'אדלה: נכחתי רק בשתי הישיבות האחרונות ואחר-כך בפורום של הוועדה, אנחנו נתייעץ, נחשוב, נשקול ונחליט ביחד.

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו נחליט על זה בהמשך.

מל פולישוק-בלוך: אני הייתי רוצה שמי מכם שמעוניין בסקירה של מה היה, מה צריך להיות ומה יהיה.

אבשלום וילן: בתור מי שמלווה את הנושאים האלה הרבה שנים, אני קודם כל רוצה לברך אותך על ההחלטה לעסוק בנושאים האלה.

אבשלום וילן: כי בדרך-כלל מה שאמרתי קודם בהערה צינית וגם אני זוכר את שנת 2000 שבשנה האחרונה, פתאום היו תקציבים.

אבשלום וילן: ואחרי זה הוועד האולימפי שלוש שנים היה צריך להתחנן.

אבשלום וילן: זה אחד.

אבשלום וילן: ולכן אני חושב שחשוב שאת מקיימת את הדיון הזה דווקא היום, לאחר האולימפיאדה ולהסתכל קדימה איך בונים גם תשתית וגם תהליך.

אבשלום וילן: כי תמיד אוהבים להגיד, "איפה המדליות, איפה המדליות, או ההיא קפצה, שכחה את משקפי השחיה או לא שכחה".

אבשלום וילן: עכשיו אני רוצה להגיד לך שהם אמרו גם אחרי אולימפיאדת סידני, וההערכות שלהם היו מאוד מדויקות לגבי כמה מדליות אפשר להביא או אי אפשר להביא.

אבשלום וילן: ובכלל את יודעת, שעושים עליהום על פוליטיקאים לא איכפת לי, זה לגיטימי ואפילו רצוי.

אבשלום וילן: אבל מי שבחיים שלו פעם אחת היה ספורטאי לאורך זמן, מקצועי ברמות האלה - אתה כמה אנרגיות וכמה השקעה ולא תמיד בשליטתך ושברגע השיא לפעמים נופל.

אבשלום וילן: אז פה במדינת ישראל, תמיד יש את התרבות הזאת, או שמעלים אותך למעלה, או שקוברים אותך בעודך בחיים.

אבשלום וילן: גם אם נפלת ברגע קריטי וחוסר ההערכה, בכלל מה זה ספורטאי, לכל הדברים, זה הכל פה, כל ההסתכלות היא כל-כך פרובינציאלית הייתי אומר, שאני חושב מאוד שחשוב שהוועדה הזאת באמת תגבה את כל העוסקים בזה ולא רק ביום שאחרי, אלא אחרי עוד ארבע שנים אולימפיאדה.

אבשלום וילן: ומה עושים ואיך מתכוננים ואיך נותנים את הגיבוי הציבורי ואיך גם מחנכים שהמדליות מאוד חשובות, אבל יש לפעמים שזוכים במדליות, לפעמים לא זוכים.

אבשלום וילן: זה גם לא סוף העולם.

אבשלום וילן: הרבה יותר חשוב, זה כל התהליך והעיסוק בספורט וההנאה סביב זה.

אבשלום וילן: אז זה קצת נשמע בנאלי, אבל תאמיני לי אני רואה את זה מקרוב.

אבשלום וילן: זה כל-כך לא בנאלי ביום יום ואני רואה מדינות עם רקע ספורטיבי ואיך מתייחסים.

אבשלום וילן: אצלנו כל דבר זה או מבצע אנטבה או עמוק ב-למטה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לחזור על משפט שאמרתי אתמול בוועדת החינוך, שאירחנו את מקבלי פרסי הנובל לכימיה.

מל פולישוק-בלוך: אני ציטטתי אדם ידוע, תומס אדיסון שאמר, "שגאוניות זה אחוז אחד של השראה ו-99 אחוז של זיעה".

מל פולישוק-בלוך: וספורט זה אותו דבר.

מל פולישוק-בלוך: אתה צריך שיהיה לך את הכשרון, את אותה השראה הטבעית שלך, אבל זה הרבה מאוד עניין של זיעה.

מל פולישוק-בלוך: התפקיד שלנו בכנסת ובממשלה, זה להקל עליהם בשלב של הזיעה.

מל פולישוק-בלוך: לתת להם את התנאים, לתת להם את היכולת, את ההערכה.

מל פולישוק-בלוך: וגם לשתף כמה שיותר אנשים שיהיה להם את האפשרות להגיע להישגים.

מל פולישוק-בלוך: שהמדליה היא לא בהכרח המטרה, היא בהחלט השפיץ של המערכת, אבל לא זאת המטרה היחידה שלנו בספורט.

מל פולישוק-בלוך: ואולי שוקי דקל שרצית לומר משהו, שאתה מנהל רשות הספורט וראיתי את התקציב הגדול שלך, אז אני חושבת שאולי זה גם מעיד על יחס של מדינת ישראל לספורט הישראלי.

שוקי דקל: אני ברשותך רציתי רק לשאול שאלה ובשביל זה הצבעתי.

שוקי דקל: אל"ף, אני מאוד מברך על הדברים שאני שומע גם בפתיח שלך וגם עכשיו בדברים האלה.

שוקי דקל: ואין לי ספק שנמצא את הזדמנות שרשות הספורט תפרוס לפנייך את היריעה שנקראת "ספורט במדינת ישראל", גם אלופים וגם אלפים.

שוקי דקל: אבל השאלה היא, אני יודעת שהוועדה נקראת ועדת חינוך ותרבות, תמיד אמרו לי "הספורט" כלול.

מל פולישוק-בלוך: היום באופן פורמלי, זה ספורט.

מל פולישוק-בלוך: יש לי יועץ נאמן ונפלא ואחרי שישבתי אתו, אז אני לא מבינה בספורט עדיין, אבל לפחות אני יודעת שיש לי על מי לסמוך.

צבי ורשביאק: האמת, הפתיח שלך מרחיב את הלב, לנו בטח.

צבי ורשביאק: אבל האמת שדיברת על מגזר מאוד רחב.

צבי ורשביאק: אנחנו צריכים להבחין לפחות בשנים הקרובות, להבחין בתשתיות הספורט בכלל, והספורט האולימפי או המשלחת האולימפית בנפרד.

צבי ורשביאק: כי אם המשלחת האולימפית היתה מקבלת אמצעים כמו של הספורט, אז בטח היינו נראים כמו שזה.

צבי ורשביאק: אחרת היינו חושבים על מטוס לא באמצע היום, ולא היינו לוקחים מטוס מיוחד, אלא מטוס שמתנגב, אנחנו גם היינו מתנגבים הביתה, סוגרים את האור והולכים לישון.

צבי ורשביאק: לאחר אטלנטה שההצלחה מועטה היתה בה, קמה ועדת לוין המפורסמת ואנחנו אימצנו את רוב הנושאים שקשורים להכנות האולימפיות.

צבי ורשביאק: ועם זה פנינו לממשלה ומדינת ישראל השקיעה, היתה מוכנה להשקיע, 10 מיליון ש"ח לכל שנה - ארבע שנים זה 40 מיליון ש"ח.

צבי ורשביאק: זה לפחות היתה בזמנו החלטה, להכנות האולימפיות באמצעות הוועד האולימפי.

צבי ורשביאק: על-ידי זה הכנו תכנית עבודה כמו שצריך לפני היציאה לסידני.

צבי ורשביאק: ולאחר מכן ביקש זינגר, מנכ"ל הוועד האולימפי תמונה כללית איך בכלל בנוי כל העניין הזה.

צבי ורשביאק: ויצאנו לסידני, כשבסידני היתה הצלחה בכל קנה מידה, נחשבה להצלחה ענקית, למרות שהבאנו רק מדליית ארד אחת.

צבי ורשביאק: אבל הגענו לחצי גמר.

צבי ורשביאק: זה בין השמונה הטובים בעולם.

צבי ורשביאק: 25 אחוז מהספורטאים שלנו הגיעו לגמר.

צבי ורשביאק: הדיוק והשיטה הוכיחה את עצמה.

צבי ורשביאק: חזרנו מסידני, יש הצלחה אז היה משרד מדע וספורט, כפי הנראה לא עסקו כל-כך במדע, השתדלו יותר לעסוק בספורט.

צבי ורשביאק: ואמרו, "אנחנו כבר נחליט איך ואנחנו ננהל ואנחנו נעשה".

צבי ורשביאק: השנה הראשונה התפספסה לצערי הרב, ובעצם כמעט ולא היו הכנות אולימפיות בשנה הראשונה.

צבי ורשביאק: צריך לזכור גם שאנחנו מכינים תכנית, שהכנו תכנית לאתונה, כבר היתה תכנית לבייג'ינג, לארבע שנים, כי כבר חלק מהספורטאים, חלק כצעירים, וחלק שהשתתפו באתונה והם מיועדים, אם זה יקרה אנחנו לא יודעים, אבל הם מיועדים.

צבי ורשביאק: גם משתתף בבייג'ינג בתכנית עבודה בנויה בהתאם לכך.

צבי ורשביאק: אחר כך תהיה תכנית עבודה בצורה מדעית עם בקרה מלאה.

צבי ורשביאק: לאחר שעזב מתן וילנאי את המשרד נכנסה השרה, היחסים השתפרו והסכומים הוקצבו.

צבי ורשביאק: אגב, גם ב-2001 הכספים לא הוקצבו, ב-2002 הוקצבו, ב-2003 הוקצבו, ב-2004 הוקצבו.

צבי ורשביאק: אבל כשהוקצבו ולא נותנים אפשרות לוועד האולימפי, הסיפור מתחיל בזה.

צבי ורשביאק: עד שמקבלים את האישור לתקציב, זה קורה משהו בסביבות יוני.

צבי ורשביאק: זאת אומרת, את 2004 קיבלנו במאי או באפריל או משהו כזה.

צבי ורשביאק: 2003 קיבלנו אולי באוגוסט.

צבי ורשביאק: ואז בינתיים חצי שנה עברה.

צבי ורשביאק: אתה כן עובד, לא עובד.

צבי ורשביאק: אומרים, "זה יהיה לרשותך, אבל עדיין אין אישור, הוועדה עדיין לא יישבה, עדיין לא קיבלת שום נייר".

צבי ורשביאק: ואז אתה עובד ולא עובד.

צבי ורשביאק: השקט הנפשי שאנחנו כל-כך רוצים שיהיה לספורטאי, הוא כמעט ולא קיים.

צבי ורשביאק: בסופו של דבר, הכסף מגיע, אבל הכל מהנשמה יוצא.

צבי ורשביאק: האישור של התקציב הוא מאוחר, תכנית העבודה היא קודמת.

צבי ורשביאק: ואז גם החליטו להעביר את הכספים דרך האיגודים.

צבי ורשביאק: שלאיגודים יש להם עוד כמה נושאים חוץ משהכנות אולימפיות.

צבי ורשביאק: וזה אל"ף, כל הליגות, כל מה שקשור בזה.

צבי ורשביאק: ומצבם הכספי, לצערי הרב, הוא לא טוב.

צבי ורשביאק: וכשמגיע לבנק הכסף, לא תמיד שיש אובר-דראפט, קודם הבנק דואג לעצמו ואחר-כך אם נשאר כסף, מעבירים אותו.

צבי ורשביאק: וזה פוגם בהכנות.

צבי ורשביאק: ובמקום לרכז את כל הכספים במקום אחד ולחלק אותו, בהתאם לתכנית, שלא יהיו הבנות, בקרה, כל שלושה חודשים דיווחים.

צבי ורשביאק: במידה וזה לא נעשה, התוצאה היא שהאיגוד, אפילו במחנות אימונים, וראינו את זה לא מעט בשנתיים האחרונות, כן יוצא לא יוצא.

צבי ורשביאק: לפני סידני הוא ידע שנתיים קודם שהוא יוצא.

צבי ורשביאק: כי גם אם לא הגיע הכסף ממינהל הספורט, ועד אולימפי עדיין מכסה את זה.

צבי ורשביאק: עד שהגיע הכסף זה כיסה אותו.

צבי ורשביאק: אם ניקח את השנה 1998 לדוגמה, הכסף הגיע בספטמבר, אבל כל התכניות עבדו, מפני שקיבלנו משר האוצר מכתב האוצר, שזה יעמוד לרשותנו.

צבי ורשביאק: ואנחנו הרשנו לעצמנו להוציא את הכספים.

צבי ורשביאק: אז לפעמים שהכסף מגיע, השאלה העיתוי שהוא מגיע והשאלה איך הוא מגיע.

צבי ורשביאק: כי לפעמים הוא מגיע, הכל בסדר, והסעיף בתקציב נכשל אבל לא נשאר כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים להעביר את החוק ההכנות האולימפיות.

צבי ורשביאק: זה נושא אחד.

צבי ורשביאק: הנושא השני מספר הענפים.

צבי ורשביאק: אנחנו מראש יודעים שאין לנו אפשרות להתמודד עם כל ה-30 וכמה ענפים.

יוסי שריד: יש חוק הכנות לשנת הלימודים, יש גם כן הכנות?

יוסי שריד: חוק ההכנות, אני פעם ראשונה שאני שומע את זה.

מל פולישוק-בלוך: משום לשנת הלימודים יש תקציב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו יודעים שהיום ה-24 מיליארד.

יוסי שריד: לא עובר תקציב גם למוסדות חינוך.

יוסי שריד: זה אותה פרשה, מגיע מאוחר.

יוסי שריד: את מספרת לי מתי זה עובר.

יוסי שריד: יש מוסדות תרבות שמתמודדים כי הכסף עובר בסוף השנה.

יוסי שריד: אז נעשה חוק ההכנות לתרבות.

יוסי שריד: נעשה חוק שמבטיח את התקציב.

יוסי שריד: חוק הבטחת התקציב במועדו.

יוסי שריד: יש גבול לאבסורד הרי.

צבי ורשביאק: אם מותר לי, להערה של חבר-הכנסת יוסי שריד, זה בדיוק הבעיה.

צבי ורשביאק: הכסף עובר, אבל אם הוא מופיע בספטמבר.

יוסי שריד: אבל בסדר, אבל אי אפשר בכל ישיבה כאשר דנים בנושא מסוים, לדון בו כאילו אנחנו דנים אך ורק בנושא הזה.

יוסי שריד: זו בעיה כללית שנכונה לגבי מוסדות ספורט ומוסדות תרבות ומוסדות חינוך.

יוסי שריד: אז נעשה מה, חוק להבטחת תקציב במועדו.

יוסי שריד: יהיה חוק התקציב.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך חשבתי שצריך להציע הצעה לחוק שדורש אכיפת החוקים.

יוסי שריד: חוק לאכיפת החוקים, זה בדיוק, זה החוק.

יוסי שריד: הרי חוק התקציב הוא חוק.

יוסי שריד: אז מה עכשיו אנחנו נעשה, חוק את החוק לאכיפת החוק?

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך מה ההבדל.

מל פולישוק-בלוך: אין בתקציב של הספורט שום התייחסות להכנות לאולימפיאדה, אין.

מל פולישוק-בלוך: כי בתקציב של 70 מיליון אתה יכול לעשות הכנות לאולימפיאדה?

מל פולישוק-בלוך: יש לך שני סעיפים, יש לך רשות הספורט ומינהל הספורט.

מל פולישוק-בלוך: הסעיף הקטן הולך לבתי-ספר, 20 מיליון ש"ח ו-40 מיליון לכל מיני הפעילויות.

מל פולישוק-בלוך: כל הפעילויות האלה לא מספיקות לאולימפיאדה.

מל פולישוק-בלוך: לכן צריך בנפרד.

מל פולישוק-בלוך: אם יהיה סעיף נפרד.

אבשלום וילן: היא לא תעבור.

אבשלום וילן: יוסי שריד צודק, שרק מבטיחים.

אבשלום וילן: הכספים קיימים.

יוסי שריד: אני אתן לכם עכשיו ערימה של חוקים.

יוסי שריד: שמעת למשל על חוק חינוך חינם, נכון?

יוסי שריד: החינוך הוא חינם?

יוסי שריד: יש חוק שילוב ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

יוסי שריד: יש בג"צים על זה בנוסף לחוק.

יוסי שריד: זה מתבצע?

צבי ורשביאק: אני מניח שאנחנו שלא אשמים.

יוסי שריד: אתם לא מאשימים.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים אתה צריך להציע הצעת חוק כדי לזרז גם את התהליכים באוצר.

יוסי שריד: אה, לשם זירוז.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בפוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: אז בואו נחשוב איך אנחנו מקדמים את המצב שמה שעכשיו תואר, שהוא בלתי נסבל, שאנשים שצריכים להכין, נותנים להם תפקיד, קושרים להם את הידיים, אומרים, "אתם לא יכולים לעבוד".

צבי ורשביאק: אנחנו מראש יודעים שאנחנו לא יכולים ב-32 מקצועות להשקיע את כל הכספים ולקבל תוצאות.

צבי ורשביאק: וגם לא באותם מאה שמתחילים בהתחלה ואנחנו עובדים בשיטה 80/20 .

צבי ורשביאק: זאת ב-20 אחוז מהספורטאים, אנחנו משקיעים 80 אחוז מהכסף.

צבי ורשביאק: וזאת על-מנת שאלה עם הסיכויים לתת להם את כל האפשרויות על-מנת שימצו את הסיכויים שלהם.

אפרים זינגר: מהתקציב להכנות האולימפיות, לא מהתקציב לספורט.

צבי ורשביאק: מ-20 אחוז לספורטאים.

אפרים זינגר: בעקרון 80/20.

צבי ורשביאק: וזאת על-מנת לגרום לכך שאותם ספורטאים שיש להם סיכויים, יוכלו להגיע וזה הוכיח את עצמו, גם בסידני ועוד יותר אפילו באתונה.

צבי ורשביאק: ברשותך, על-מנת שיהיה יותר ברור, אני אבקש מזיגי שיספר את כל המערכת איך היא עובדת, ואחרי זה נגיע לנושא של ההכנות וכמה מלים לקראת בייג'ינג, עד ינואר יהיה איך אנחנו מתכוננים בארבע השנים הבאות.

אפרים זינגר: ברשות

אפרים זינגר: כם אני אתחיל דווקא מהסוף.

אפרים זינגר: וחבל שחבר-הכנסת אבשלום וילן יצא, אבל אני אתחבר להערה של יוסי שריד.

אפרים זינגר: ב-25 באוגוסט שעה 20:00 ספורטאי ישראלי עלה על דוכן המנצחים במשחקים האולימפיים.

אפרים זינגר: ההתרגשות שזה עורר בחברה הישראלית, אני רק שמעתי, כי אנחנו היינו בצוללת שם.

אפרים זינגר: אבל את גלי ההדף, אלינו זה הגיע ואחרי שחזרנו, קלטנו את עוצמת ההשפעה שהיתה לאירוע הזה.

אפרים זינגר: לא קשור לספורט.

אפרים זינגר: קשור לחברה הישראלית, קשור לתרבות, קשור למערכת יחסים, קשור להמון המון דברים אחרים, שזה הושג באמצעות הספורט.

אפרים זינגר: אבל אני הייתי עד לדבר אחר מאחר והייתי שם.

אפרים זינגר: איזה תהודה הזכייה הזו במדליית זהב יצרה בתקשורת הבינלאומית.

אפרים זינגר: הרשתות המובילות בעולם, אני לא רוצה להגיד שלא היה banking news אבל במהדורות החדשות כאייטם מרכזי, בארה"ב, באירופה.

אפרים זינגר: הכיסוי שמדינת ישראל קיבלה במהלך אותם ימים מרגשים, אני לא זוכר מתי פעם אחרונה מדינת ישראל קיבלה כיסוי כל-כך חיובי בעמודים הראשיים של העיתונים המובילים בעולם וברשתות המובילות.

אפרים זינגר: זה המשמעות של האולימפיאדה.

אפרים זינגר: אנחנו הולכים למפעל הזה שהוא הגדול ביותר מסוגו בעולם.

אפרים זינגר: לא ספורט, בכל הפרמטרים על-מנת להראות את המצוינות, את ההתמדה, את העבודה הקשה.

אפרים זינגר: כל אותם הערכים שאנחנו רוצים לראות גם בחברה שלנו פנימה.

אפרים זינגר: מערכת החינוך, יוסי שריד דיברת.

אפרים זינגר: בהחלט כל הערכים שהיינו רוצים לראות אותה יותר במערכת החינוך והלוואי שהיינו רואים את זה.

יוסי שריד: אני מזדהה עם מה שאתה אומר.

יוסי שריד: יש אלף מדליות, יש פרס נובל למדע.

אפרים זינגר: בהחלט.

אפרים זינגר: יוסי שריד, בזה שאני מפריז בחשיבותם של המשחקים האולימפיים אני לא מוריד כהוא זה מערכם של אירועים אחרים.

אפרים זינגר: אבל אני פה כדי להפריז בחשיבותם ואני חושב שאני לא מפריז.

יוסי שריד: אני רואה גם בהתרגשות הזו מוגזמת, כמו שתמיד אצלנו תמיד הדברים מוגזמים.

אפרים זינגר: לכן התחלתי מהסוף מה25- באוגוסט וזה לא קרה במקרה.

אפרים זינגר: מאחר והמערכת שלנו עובדת בצורה שיטתית, בצורה מובנית ובצורה מתוכננת מראש.

אפרים זינגר: בשניים-שלושה משפטים אני רק אתאר תהליך עבודה קצר כי זה חוזר על עצמו.

אפרים זינגר: כלומר, מה שעשינו לקראת סידני - עשינו לקראת אתונה, אנחנו עכשיו מתכננים לעשות את זה לקראת בייג'ינג.

אפרים זינגר: חזרנו מאתונה, אחרי שגמרנו להפריז ולהתרגש מאותו אירוע של מדליית הזהב.

אפרים זינגר: בחודשים הקרובים מתבצע תהליך של למידה והפקת לקחים עמוקה שתוצאותיה במהלך השנה הבאה, הבאת המסקנות בפני מליאת הוועד האולימפי.

אפרים זינגר: מליאת הוועד האולימפי זה לא שלושה-ארבעה אנשים שיושבים כאן, אלא זהו מוסד הגג של הספורט בישראל, שמסביב לשולחן יושבים כל ראשי התאחדויות ואיגוד הספורט בישראל פלוס ספורטאים אולימפיים שבוחרים את עצמם.

אפרים זינגר: וכאשר המיצוי הזה מונח בפני הוועד האולימפי - מליאת הוועד האולימפי מקבלת החלטה איזו מין משלחת היא רוצה לראות במשחקים האולימפיים הבאים.

אפרים זינגר: ואני אצטט מתוך הספרייה הכללית של הוועד האולימפי בדצמבר שנת 2000 - "הצבנו לעצמנו יעד לשמור על מקומנו במועדון המדינות שספורטאים זוכים במדליות ועשינו זאת.

אפרים זינגר: אולם עתה לאחר ברצלונה 1992, אטלנטה 1996 וסידני 2000, על הספורט האולימפי בישראל לעלות כיתה.

אפרים זינגר: ובמשחקים האולימפיים באתונה 2004 ללכת על הזהב.

אפרים זינגר: המשימה עומדת לפנינו הינה לשמר את הטוב וכד', ולהצטרף למועדון היוקרתי ביותר בתנועה האולימפית תחת הסיסמא 'התקווה שווה זהב'".

אפרים זינגר: בדצמבר 2000 זה היעד שהוועד האולימפי הציב קודם כל בפניו, הציג את זה לציבור כולו והנחה את הגורמים המקצועיים שלו ושעובדים יחד אתו, להתחיל לכוון את עצמו למטרה.

אפרים זינגר: ומעבר לכך, מה שחבר-הכנסת אבשלום וילן אמר, פרטני יותר שאיפה לשתיים-שלוש מדליות וגמרים וכדומה.

אפרים זינגר: זה תורגם לאחר מכן בעבודה מקצועית של הזרוע המקצועית שלנו של היחידה לספורט הישגי מול הגופים המקצועיים של איגודי הספורט, איך לוקחים את החזון הזה וכדומה ומתרגמים את זה לקריטריונים מדידים, לא לפי צבע העיניים, אלא לפי קריטריונים מדידים.

אפרים זינגר: תהליך ארוך מאוד שלא אכנס אליו, בסופו של דבר, ב-2002 שנתיים לפני אתונה 2004, הוועד האולימפי בישראל קבע מהם הקריטריונים המקצועיים שספורטאים אולימפיים צריכים לעשות כדי להשתתף במשלחת ישראל.

אפרים זינגר: שקוף, חשוף, אובייקטיבי שמה שקובע זה הסטופר, זה המרחק וכדומה, זה התוצאה.

אפרים זינגר: ולאורך כל הדרך, כי התקיים תהליך של מעקב, בקרה, תיקון סטיות, שבסופו של דבר, חודשיים שלושה לפני המשחקים האולימפיים, היחידה לספורט הישגי שלנו הציגה בפני הוועד האולימפי-המליאה, את מה שנקרא "טבלת הציונים".

אפרים זינגר: בענף X ספורטאי עשה כך וכך וכך, עמד, עבר, לא עבר - הוועד האולימפי קיבל החלטה, רק שמי שעבר - הוא זה שנוסע.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר קריטריונים, זה בעצם קריטריון אחיד?

אפרים זינגר: זה קריטריון הישגים.

אפרים זינגר: לכל ענף יש את הקריטריון הספציפי שלו.

מל פולישוק-בלוך: בעצם זה קריטריון של תוצאה והתכנסות לקראת התוצאה?

אפרים זינגר: גילי, ייכנס יותר לתחום מיצוי בקטע הזה.

אפרים זינגר: אבל בזה שקבענו את המערכת של הקריטריונים למעשה הצגתי פן אחד בלבד של תהליך ההכנות.

אפרים זינגר: כי תהליך ההכנות כולל מערכת שלמה של מרכיבים, שבסופו של דבר נועדה להביא את המשלחת הטובה ביותר למשחקים האולימפיים.

אפרים זינגר: החל ממה שצביקה דיבר עליו כל-כך בהרחבה, שזה כל נושא תקצוב ההכנות האולימפיות.

אפרים זינגר: כאשר מה שאנחנו אומרים, חוק לא חוק, תגידו לנו 100 נתמודד עם תקציב של 100 - תגידו לנו 80, ננסה להתמודד עם תקציב של 80.

אפרים זינגר: הבעיה בתחום שבו אנחנו עוסקים שזה תכניות לטווח ארוך ואין מה לעשות, אי אפשר להגיד אנחנו נפתח את האולימפיאדה יומיים אחרי, כי לא הספקנו להתכונן, או בוא נדחה את אליפות העולם, שזה קריטריון יחיד שספורטאים יכול לעשות, כי קרה כך וכך.

אפרים זינגר: אנחנו פועלים במערכת חוקים בינלאומית.

אפרים זינגר: הנושא הנוסף שבו אנחנו עוסקים ומטפלים, זה בניית התהודה הציבורית לאותם ספורטאים.

אפרים זינגר: הרי מי שמצוי בזה יודע וחבר-הכנסת אבשלום וילן נגע בזה בהתחלה, שבמהלך שלוש וחצי שנים, אותם ענפי ספורט, אני כבר לא מדבר על הספורטאים, אותם ענפי ספורט הם אלמוניים, כיתה אלמונית.

אפרים זינגר: אף אחד לא מתעניין לא בקופץ במוט ולא בקלעי ולא בשייט ולא בזה, מתעסקים בכדור-רגל 99 אחוז ועוד 2 אחוז כדור-סל.

אפרים זינגר: ואחרי זה אם יש משהו צהוב וההוא אמר לשני על השלישי, אז מאזכרים את זה איכשהו.

אפרים זינגר: אבל יש התעלמות מוחלטת.

אפרים זינגר: אנחנו מפעילים מערכת שלמה של פעילות, גם ציבורית, גם חינוכית, תחת הכותרת של "לקרב את הספורטאי לקהילה ואת הקהילה לספורטאי".

אפרים זינגר: וזה בכל הרמות, גם ארצית וגם מוניציפאלית וגם פעילות עם משרד החינוך ומערכת החינוך, באמצעות אינסוף פעילויות.

אפרים זינגר: אותה מערכת של ספורטאים שהם בסגל הרחב, נהנים מליווי וטיפול רפואי שוטף וטיפול "בתקלות" בדברים שצריכים.

אפרים זינגר: זוהי מערכת שחייבת להיות הטובה ביותר, הזמינה ביותר ומערכת שמכירה את הספורטאים לאורך זמן.

אפרים זינגר: אנחנו בין סידני לאתונה, הצלחנו לשדרג את המערכת הזאת בזכות מערך של שיתוף פעולה מול שירותי בריאות כללית, עם בית-החולים מאיר, נבנה שם צוות יוצא מן הכלל, זה לא אני אומר את זה, זה הספורטאים אומרים את זה, שהצליחו לתת מענה לצורכי הספורטאים.

אפרים זינגר: זו מערכת מורכבת עם מיטב אנשי המקצוע.

צבי ורשביאק: רק להבהיר שעלה לנו בדרך כלל כמיליון ש"ח בשנה הנושא הבריאותי.

צבי ורשביאק: כולל ניתוחים וכולל טיפולים והספורטאים ששחיקה כזו, ברמה כזו, וכמעט אין אחד שלא נזקק לטיפול בצורה יסודית.

צבי ורשביאק: ואנחנו שלא היינו קשורים לכך, זה עלה לנו כמיליון ש"ח בשנה בממוצע.

אבשלום וילן: כמה זה עכשיו?

צבי ורשביאק: לא עולה כלום.

אפרים זינגר: אתה שאלת את השאלה כמה.

אפרים זינגר: אנחנו לא מסתפקים בזאת שאנחנו מגיעים לפורום הנכבד הזה, או "מנסים" לגרום לכך שתקציבים יעמדו לרשותנו, אלא במקביל אנחנו מקיימים מערכת תוכנית שיווקית על-מנת לגייס תמיכות, חסויות, מגורמים שהם לא גורמים ציבוריים, לא מהכיס הציבורי.

אפרים זינגר: עשינו זאת במידה יחסית של הצלחה, עדיין לא מספיק.

אפרים זינגר: שוב, כי זה שאלת הביצה והתרנגולת, הנושאים האלה הם לא חשופים, הם לא זוכים לידי ביטוי.

אפרים זינגר: אנחנו באים לסקטור הפרטי, אומרים, "רגע, מי זה מה זה, אנחנו לא מכירים".

אפרים זינגר: לא אכנס לזה כרגע, אבל בהחלט חלק מהפעילות שלנו זה לגרום לכך שיהיה לנו עוגן תקציבי מסוים שיתן מענה לאותן בעיות שצביקה הציג, שגם אם מגיע תקציב - הוא לא מגיע במועד, הוא לא מגיע בתזרים כמו שאנחנו רוצים, אותם סכומים קטנים שאנחנו צריכים לאסוף מהסקטור הפרטי, נותנים מענה לבלתי נצפה.

אפרים זינגר: מבחינת מערכת הטיפול בספורטאים - הספורטאים האולימפיים, שוב בענפים האישיים, נהנים, אני חושב שזה מוגזם להגיד נהנים, זה מילה יפה, ממערכת של מלגות ותמריצים שהם מקבלים במהלך התקופה.

אפרים זינגר: הם מקבלים מקרן מלגות לספורטאים מצטיינים שמשותפת למינהל הספורט ולוועד האולימפי.

אפרים זינגר: שוב, הכניסה לסגלים על-פי קריטריונים הישגיים.

אפרים זינגר: הספורטאים שהם אלופי עולם, אלופי אירופה, שבצמרת, מקבלים מלגה בסך 5000 ש"ח לחודש.

אפרים זינגר: יש שלושה סגלים נוספים שמקבלים פחות.

אפרים זינגר: בנוסף לזה, אחת לשנה אנחנו נותנים תמריצים מיוחדים על הישגים.

אפרים זינגר: מעבר לכך, אנחנו פועלים להשיג לספורטאים תמיכות נוספות.

אפרים זינגר: שוב, מגורמים אחרים שלא קשורים למינהל הספורט, או מועצת ההימורים והוועד האולימפי, אלא כדי להביא כספים נוספים לתוך המערכת.

אפרים זינגר: לקראת סידני, הצלחנו לחבור לסוכנות היהודית שבמשך קרוב לשנה, מספר חודשים גדול, נתנה מלגה חודשית לכל הספורטאים העולים.

אפרים זינגר: ועולים בהגדרה הרחבה מאוד, לא אותה הגדרה של משרד הקליטה.

אפרים זינגר: משרד הקליטה עצמו גם הוא נותן מלגה חודשית לספורטאים ולמאמנים עולים.

אפרים זינגר: יוצר לנו בעיה בתוך המערכת של אי-שוויון בין ספורטאים ילידי הארץ, צברים וכדומה, לבין ספורטאים עולים.

מל פולישוק-בלוך: תעשו קריטריון נוסף של שירות צבאי ואז תאזנו את זה.

אפרים זינגר: אז הצבא ייתן להם מלגות.

מל פולישוק-בלוך: לא הצבא.

אפרים זינגר: אם נצליח לגרום לזה שהצבא ייתן מלגות, אנחנו בעד.

אפרים זינגר: בנוסף לזה הצלחנו לרתום גורמים נוספים במשק ובחו"ל למתן תמריצים.

אפרים זינגר: בסך-הכל לרשות הספורטאים האולימפיים ישירות במהלך ארבע שנים הם קיבלו כ- 13מיליון ש"ח.

יוסי שריד: מכיוון שאנחנו אמנם חשבנו בסופו של דבר, החלטנו אחרת, אבל מכיוון שאנחנו לא מועמדים להשתתף באולימפיאדה בבייג'ינג, אז אולי נרכז את הדיון כדי, סליחה שאני אומר את זה, אני אגיד לך, אני מכיר את הטבע של הדיונים, הם נקראים למצוקת זמן, ואז יש בעיה.

אפרים זינגר: אני מקבל את זה, אני מתנצל שנסחפתי, ואני מודה על זה שעצרתם אותי עכשיו.

אפרים זינגר: משפט אחרון, אנחנו נמצאים עכשיו בתהליך, כמו שאמרתי, של לימוד וכדומה.

אפרים זינגר: אבל לאחר שקבענו לקראת אתונה את התקווה שווה זהב, הרי אנחנו לא יכולים לקבוע רף נמוך יותר בדרך לבייג'ינג.

אפרים זינגר: ובדרך לבייג'ינג, אם אני יכול להשתמש בפרה פאזה, אז בדרך לבייג'ינג 2008 התקווה שווה זהב כי את המנגינה הזו אי אפשר להפסיק.

אפרים זינגר: ובייג'ינג 2008 היינו רוצים לראות ספורטאית אולימפית ישראלית חזרה על דוכן המנצחים.

אפרים זינגר: מ-92 יעל ארד מספיק זמן, ובהחלט זה אחת השאיפות שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אני בעד.

צבי ורשביאק: אבקש שתאפשרי ליושב-ראש המנהלת, שעוד לא שמעתם את המושג הזה.

צבי ורשביאק: המנהלת זה גוף משותף, גוף ציבורי, שחברים בו נציגי מינהל הספורט, נציגי ועד אולימפי, מכון וינגייט ונציגי ספורטאים.

צבי ורשביאק: והתפקיד שלהם בראש ובראשונה לבקר את היחידה לספורט הישגי.

יעקב סנדלר: קודם כל אני חושב שעצם זה שהזמנתם אותנו לפה, זה מראה על החשיבות שאתם מייחסים לעניין הזה.

יעקב סנדלר: וזה לא סוד שהספורט הוא מרכיב מרכזי בהתעניינות הציבור.

יעקב סנדלר: פותחים את העיתון ורואים כמה עמודים יש לספורט וכמה עמודים יש בנושאים אחרים, כולל פרס נובל, אז זה ההתעניינות המרכזית של הציבור.

יעקב סנדלר: וצריך לנצל את ההתעניינות הזאת כדי לחנך את הציבור.

יעקב סנדלר: אני לא מדבר על כל האספקטים הבריאותיים וכו' וכו'.

יעקב סנדלר: אז זה מכשיר אולי עוד אחד המכשירים האחרונים, החלופיים, שנשאר כדי להשפיע על הנוער.

יעקב סנדלר: ולכן צריך להשקיע בזה הרבה מאוד משאבים, יותר ממה שמשקיעים עד היום.

יעקב סנדלר: ואם אנחנו מדברים שאחת הבעיות של מדינת ישראל זה חינוך למצוינות, אז אנחנו ביחידה לספורט הישגי, רוצים לעשות את החינוך למצוינות.

יעקב סנדלר: והיום המודל לחיקוי זה כוכבי ספורט, זה כוכבי טלוויזיה.

יעקב סנדלר: ואם אנחנו נוכל להעלות אותם לבמה המרכזית - אנחנו נוכל להשפיע על איך יראה הדור הבא שלנו.

יעקב סנדלר: והספורט ההישגי זה בעצם חלון הראווה של הספורט בכלל.

יעקב סנדלר: אבל כשאתה מסתכל בחלון הראווה ומה שעשינו באתונה, אני קורא לזה נס רפואי, ואתה מנסה להיכנס אחרי חלון הראווה לחנות, אתה רואה שבחנות כמעט אין שום דבר.

יעקב סנדלר: ואי אפשר להגיע לספורט הישגי ולמצוינות, בלי שתהיינה תשתיות.

יעקב סנדלר: ואנחנו מדברים אולי רק על השפיץ, אבל השפיץ ניזון מבסיס הפירמידה.

יעקב סנדלר: מדברים על תשתיות - תשתיות של מתקנים, שאנחנו מפגרים בנושא הזה בעשרות שנים אחרי העולם.

יעקב סנדלר: באגודות, שהן היום לא יכולות להתקיים.

יעקב סנדלר: כי פעם אם רצו להקים אגודה, אז היה מועצת פועלים, היה הפועל, היה ההסתדרות, היתה רשות מקומית.

יעקב סנדלר: היום כל הגורמים האלה נעלמו.

מל פולישוק-בלוך: זה הכל אותו גורם, מה שהזכרת עכשיו.

יעקב סנדלר: לא זה לא אותו גורם.

יעקב סנדלר: רשות מקומית והסתדרות זה לא אותו גורם.

יעקב סנדלר: היום לאף אחד אין כסף ומי שרוצה להקים איזה אגודת ספורט, יש לו אחריות אישית שפעם היא לא היתה כל-כך רצינית והאגודות והאיגודים הולכים ומצטמצמים ולא מגיעים לכלל הציבור.

יעקב סנדלר: והילדים במקום זה מסתובבים ברחובות.

יעקב סנדלר: אני פעם הייתי בעוונותיי הרבים מזכיר הפועל תל-אביב וגייסנו את מנכ"ל בנק לאומי להיות בחוג אוהדי הפועל ת"א.

יעקב סנדלר: לקחנו אותו לסיור בשכונות, בשכונת התקווה , בשכונת שפירא, הוא תפס איזה עסקן.

יעקב סנדלר: הוא אמר, "20 שנה לא הסתובבתי במקומות האלה".

יעקב סנדלר: תפס איזה עסקן או איזה מאמן של ילדים אומר לו, "מה יש בכל העניין הזה".

יעקב סנדלר: הוא אומר, "אם אני מביא את הילד לאימון, אני הרווחתי אותו בלילה, שהוא לא יצא לפריצות ולא עשה דברים כאלה".

יעקב סנדלר: אני חושב שזה כל המהות.

יעקב סנדלר: ואם אנחנו נצליח לשכנע אתכם להשקיע במצוינות, וזה בספורט ההישגי מצד אחד, ולהשקיע בתשתיות של המתקנים, ולעזור לאיגודים ולעזור לאגודות להתרחב - אנחנו נוכל ליהנות מהפירות האלה.

יעקב סנדלר: אנחנו עומדים תחרות עם 202 מדינות שהשתתפו באולימפיאדה.

יעקב סנדלר: ובספורט זה עניין שכבר לא של עשיריות שניה, אלא של מאיות שניה ומילימטרים ספורים.

יעקב סנדלר: וכדי לעמוד בתחרות הזאת, זה הרבה מאוד כסף, זה הרבה מאוד אינפורמציות, זה הרבה מאוד מחקר, זה הרבה מאוד איתור של הכשרונות.

יעקב סנדלר: אמרת שאדיסון אמר זה אחוז אחד של כשרון, אבל בלי האחוז הזה אי אפשר בלי לאתר את הכשרונות.

יעקב סנדלר: אם היום מקבלים מדליה בגיל 17, אז צריך להביא את הילדים בגיל 10 שיתחילו להתאמן.

יעקב סנדלר: ואם לא מגלים ואין מערכת שמגלה, אז אפשר להשקיע כמה שרוצים.

גאלב מג'אדלה: מגיל 10?

גאלב מג'אדלה: מה אתה מדבר, צריך להתחיל מגיל 5.

יעקב סנדלר: בסדר, אני מדבר על האחריות.

יעקב סנדלר: בגיל 5 צריכה הרשות והאגודה.

יעקב סנדלר: ולכן אם אנחנו נצליח לשכנע, הרי מה זה הפוליטיקה, פוליטיקה זה מאבק על משאבים.

יעקב סנדלר: אם אנחנו נצליח לשכנע אתכם שאתם תתנו לספורט יותר משאבים, אז עשינו את שלנו.

יעקב סנדלר: ולכן כל הנושא הזה של חוק ההכנות או לא חוק ההכנות אנחנו צריכים שקט תעשייתי כדי לדעת שיש לנו X כסף לעשות את ההכנות ולהגיע לילדים וללכת באמת, יש ויכוח, אנחנו במאה מטר ריצה לעולם לא נקבל מדליה, לא נקבל מדליה, ובאתלטיקה הסיכוי שלנו לקבל מדליה, רק אם ייוולד איזה פנומן אני לא יודע, אותו דבר בשחייה ובאותו דבר בהתעמלות.

יעקב סנדלר: לכן אנחנו צריכים לחפש.

מל פולישוק-בלוך: או שתהיה עליה מאפריקה.

יעקב סנדלר: אני לא יודע, אולי.

יעקב סנדלר: אנחנו צריכים לחפש את היתרון היחסי שלנו בענפים כאלה ואחרים ולנסות ללכת שם.

מל פולישוק-בלוך: חלק גדול מהמשתתפים באולימפיאדה היו עולים חדשים.

מל פולישוק-בלוך: אמרת דברים שאני מאמינה בהם בכל מילה.

מל פולישוק-בלוך: ושוב אני חוזרת לתקציב המדינה, משום שאם אנחנו מדברים על מינהל הספורט 20 מיליון יש שמה?

מל פולישוק-בלוך: יש רשות הספורט ומינהל הספורט.

מל פולישוק-בלוך: אלה שני סעיפים שיש בתקציב המדינה.

מל פולישוק-בלוך: בתקציב המדינה מופיע תחת הכותרת מינהל הספורט כתוב נדמה לי, 50 מיליון.

מל פולישוק-בלוך: שזה פעילות בתי-ספר, כתוב 20 מיליון, יחד זה 70 מיליון.

צבי ורשביאק: התקציב כבר היה 120 מיליון.

מל פולישוק-בלוך: זה סכום, לדעתי, מעליב.

גילי לוסטיג: רציתי להראות לכם במצגת, יש כמה נתוני השוואה שאני חושב שהיה חשוב להראות את זה, אבל אני אגיד את זה בנקודות בולטות.

גילי לוסטיג: אז בראש ובראשונה קצת מידע כללי.

גילי לוסטיג: היו לנו 36 ספורטאים באתונה, מתוכם היו לנו 16 ספורטאיות שזה אחוז של 45 אחוז מכלל המשלחת.

מל פולישוק-בלוך: 36 משתתפים?

גילי לוסטיג: כן, 36 משתתפים, 16 ספורטאיות שזה אחוז הגבוה ביותר, 45 אחוז הגבוה ביותר שהיה לנו אי פעם.

גילי לוסטיג: אנחנו מאוד גאים על זה, אבל אני אתייחס לזה בהמשך באיזה שהיא הערה.

גילי לוסטיג: לעומת זאת היו לנו 21 מאמנים שמתוכם רק שתי מאמנות בלבד.

גילי לוסטיג: אמנם שתי המאמנות האלה הן יוצאות מן הכלל.

גילי לוסטיג: אחת זאת טטיאנה צין מירושלים בשחייה אומנותית והשניה זה נטשה אוסמולוב בהתעמלות אומנותית.

גילי לוסטיג: הנושא שרציתי להדגיש פה זה הנושא של הנשים בתחום של האימון הוא בהחלט רק 10 אחוז, זה בהחלט מעיד על משהו.

גילי לוסטיג: נוסף לכך, היו לנו 14 ענפי ספורט לעומת 9 שהיו לנו בסידני, וזה גידול של 55 אחוז.

גילי לוסטיג: שזה גידול מאוד משמעותי שבהתייחסות הזאת היו לנו שלושה ענפים שהם לראשונה היו במשלחת ישראל.

גילי לוסטיג: וזה טאקוונדו, שחיה אומנותית וטניס שולחן.

גילי לוסטיג: אגב שלושתם, יוצגו על-ידי נשים.

גילי לוסטיג: 66 אחוז מחברי המשלחת היו הופעה הראשונה שלהם.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, 24 ספורטאים השתתפו בפעם הראשונה.

גילי לוסטיג: חמישה ספורטאים מביניהם השתתפו פעם שלישית.

גילי לוסטיג: איילת אוחיון - , גיא סטריק- קליעה.

גילי לוסטיג: ליה קוצ'צ'שווילי בהיאבקות, ודנילו ופסחבויץ שהם הפעם הראשונה שלהם, היתה לא במדי ישראל.

גילי לוסטיג: 25 אחוז מהספורטאים שלנו שוכנו מחוץ לכפר.

גילי לוסטיג: זה גם חלק מאותו יישום מסקנות שדיברו עליו קודמיי.

גילי לוסטיג: אחת המסקנות שלנו מסידני היתה שהקייאקיסטים חייבים לגור קרוב לאתר התחרויות ואכן כך היה.

גילי לוסטיג: הם שוכנו על-ידי אתר התחרויות במרתון וכדי להקל עליהם את ימי התחרות וכמובן השיט שזה כבר איזה שהיא נורמה והם נמצאים גם בבייג'ניג הם יגורו בנפרד.

גילי לוסטיג: אתר השיט בבייג'ינג הוא מרוחק מאוד מהכפר האולימפי.

גילי לוסטיג: ככה שזה בהחלט משמעותי מאוד מבחינת ההתארגנות לזה וכל מה שקשור מסביב.

גילי לוסטיג: בגדול, אם הייתי עושה את זה כהשוואה לסידני ותמיד אנחנו צריכים להשוות כלפי מה שהיה לפני זה.

גילי לוסטיג: אז היו לנו 36 ספורטאים לעומת 40, 21 מאמנים לעומת 17.

מל פולישוק-בלוך: 40 היו בסידני?

גילי לוסטיג: היו לנו 40 ספורטאים וטוב שעצרת אותי והסיבה העיקרית למספר הגבוה בסידני, שהוא היה אגב הגדול ביותר בתולדותינו בסידני, ומסיבה שהיו לנו קבוצות שליחים.

גילי לוסטיג: היו לנו שתי קבוצות בשליחים של 4 כפול 100 חופשי ו-4 כפול מאה מעורב.

גילי לוסטיג: והיתה לנו קבוצת שליחים ב-4 כפול מאה בספרינט באתלטיקה.

גילי לוסטיג: לעומת זאת היו לנו יותר ענפים, לכן גם היו לנו יותר מאמנים ואנשי מקצוע.

צבי ורשביאק: אגב, עקב החופשי בסידני אמרנו, שלאתונה לא נלחץ על שליחים כי מה שחשבנו שמתאים - לא התאים.

גילי לוסטיג: וכמו שחבר-הכנסת אבשלום וילן ציין לפני כן, אחד הדברים שעומדים נר לרגלנו זה באמת פרסום של כל נושא של המטרות והתחזית מאוד מוקדם בצורה שקופה ונגישה לכל.

גילי לוסטיג: ואחד העקרונות שלנו, חבל שלא הבאנו לכם ממש את הספרים איך שזה מתפרסם כל הנושאים האלה.

גילי לוסטיג: ואכן לקראת המשחקים באתונה, פרסמנו את התחזית שלנו בצורה ברורה, של שתיים-שלוש מדליות שהתקווה לאחת זהב.

גילי לוסטיג: ובסופו של דבר, מה שחשוב מבחינתנו זה הביצוע מול התכנון.

גילי לוסטיג: שזה בעצם העבודה היומיומית שלנו, של הבקרה ושל המעקב ושל הבדיקה העצמית שלנו.

גילי לוסטיג: אז בראש ובראשונה זה מתחיל בתכניות עבודה רב-שנתיות, מפורטות מאוד עד לפרטים הקטנים ביותר.

גילי לוסטיג: אנחנו תמיד אומרים שהפרטים הקטנים אלה הפרטים שבסופו של דבר מקבילים בין הצלחה לכישלון.

גילי לוסטיג: בין מקום רביעי לשלישי, בין עלייה לגמר או אי העלייה לגמר.

גילי לוסטיג: וזה חשוב לנו מאוד.

גילי לוסטיג: ולכן אנחנו עושים את זה כמובן בתיאום עם איגודי הספורט שהם השותפים העיקריים שלנו במהלך העבודה היומיומית שלנו.

גילי לוסטיג: הספורטאים נמצאים בגדול בחסותם.

גילי לוסטיג: אחד הדברים שאני חוזר עליהם שוב, זה מטרות ולצערי הרב הרבה גופים לא עושים את זה.

גילי לוסטיג: לפעמים מפחד שאתה מציב מטרות, אתה צריך גם איכשהו להצדיק אותן ולעמוד בביקורת.

גילי לוסטיג: אני חושב שזה אחד הדברים החשובים, לא רק שהספורטאים, המאמנים ואנשי המקצוע צריכים לדעת את הקריטריונים, חשוב לנו מאוד שהתקשרות ובאמצעותם כל הציבור, יידע את הקריטריונים לאן אנחנו הולכים ותאמינו לי שתמיד אנחנו אומרים את זה, "זה לא מספיק".

גילי לוסטיג: כי אצלנו, חבר-הכנסת יוסי שריד ציין קודם את העניין של איבוד הפרופורציות הזו לכאן או לכאן, ולפעמים אצלנו חושבים שכל ה-36 ספורטאים צריכים לחזור עם מדליה.

גילי לוסטיג: וכשלא חוזרים עם מדליה - אפשר לחשוב שקוטפים את זה שמה איפה שהוא בדוכן.

גילי לוסטיג: אז התקווה שווה זהב זה אחד הדברים שהיה חשוב לנו מאוד ללכת אתו לכל אורך הדרך.

גילי לוסטיג: והמטרות הן חייבות להיות ריאליות וזה עמד נר לרגלינו לאורך כל הדרך.

גילי לוסטיג: מפני שהמטרות שלך הן גבוהות מדי - אתה מתרסק.

גילי לוסטיג: ואם הן נמוכות מדי - אתה לא מגיע לשום מקום.

גילי לוסטיג: לכן אחד הדברים החשובים לנו, היה להציב את המטרות האלה, לפעמים אמרו לנו, "למה לנושא של התקווה, מה כל-כך מיוחד, מה אתם מגבירי עוף, מה אתם מדברים על הזהב, מדינת ישראל זה קצת גדול עליה".

גילי לוסטיג: אנחנו שמחים שהספורטאים שלנו הוכיחו שזה לא כך.

גילי לוסטיג: אז הנושא הזה של כל הקריטריונים הוא חשוב לנו מאוד גם בפרסום שלנו, בדצמבר 2002 באסיפה הכללית של הוועד האולימפי אושרו סופית הקריטריונים ויצאו לכל השטח, כדי לדעת בדיוק, אנחנו לא זורקים חץ ואחר-כך מטרה.

גילי לוסטיג: אלא קודם יש מטרה ואחר כך החץ צריך לפגוע.

גילי לוסטיג: הצפי שלנו ממש לפני היציאה, אמרנו בצורה חד-משמעית ששתי המדליות צריכות לבוא.

גילי לוסטיג: אחת חייבת לבוא מהשיט, ואפילו יצאנו בהצהרה שאם היא לא תבוא מהשיט - זה בהחלט יהיה כישלון.

גילי לוסטיג: מסיבה פשוטה - כל הארבעה, היו לנו שני צדי 470 וגולש וגולשת, הם כולם ולא היה לנו אף פעם דבר כזה במהלך ההכנות האולימפיות, כולם במהלך ההכנות לקחו מדליה ותחרות מטרה, זה אליפות אירופה או אליפות עולם.

גילי לוסטיג: שזה היה יוצא דופן.

גילי לוסטיג: אם אתם זוכרים, שני קדמי וענת פבריקנט שהיו מקום רביעי במשחקים האולימפיים, אחת הסיבות שאמרו שהם בעצם אף פעם לא זכו במדליה לפני המשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: אלא רק מדלית ארד באוניברסיאדה.

גילי לוסטיג: ככה שקשה מאוד לעשות, למרות יש יוצא דופן, קשה מאוד לעשות את היוצא דופן, דווקא במשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: ודווקא הפעם כל המתמודדים שלנו ב-470 היו כאלה שעשו את זה בעבר ואפילו הבנות של ה-470 עשו את זה בשנה אולימפית, לקחו מדליית ארד באליפות עולם ומדליית ארד באליפות אירופה.

גילי לוסטיג: ככה שזה ברור היה שהם חייבים, וכמובן טל פרידמן שהוא היה המועמד הטוב ביותר שלנו, גם לזהב היה מועמד מספר אחד.

גילי לוסטיג: מהרבה סיבות, אם תרצי, אני אפרט אותן אחר-כך.

יוסי שריד: כמה תמיכות קיבל גל פרידמן מגופים לא ציבוריים לפני?

צבי ורשביאק: אני מניח שהוא קיבל ל-10 אלפים ש"ח לחודש מגופים לא ציבוריים.

מל פולישוק-בלוך: וכמה מגופים ציבוריים?

גילי לוסטיג: ברשותכם, אני דווקא אתייחס לזה.

גילי לוסטיג: זה אחת הנקודות שאנחנו יותר גאים בהם.

גילי לוסטיג: במדליה השניה היא היתה צפויה מענפי הקרב.

גילי לוסטיג: שוב, בגלל שהיו לנו מועמדים מצוינים, בראש ובראשונה, אריק זאבי, שבתקופה הזאת לקח שלוש מדליות זהב באליפות אירופה.

גילי לוסטיג: ולא פחות מזה, גוצ'ה שלקח קודם אליפות עולם בהיאבקות, ויורי שהיה מקום רביעי באולימפיאדה הקודמת ולקח גם מדליות באליפויות עולם ואירופה.

גילי לוסטיג: ככה שידענו ששתי המדליות צריכות לבוא בהם ולשמחתנו, צדקנו.

גילי לוסטיג: מה שחבר-הכנסת יוסי שריד עכשיו שאלת, אז קודם כל, כשאנחנו מדברים כל הזמן על הספורטאי במרכז, אז הוא גם ויזואלי וחבל שאתם לא יכולים לראות, אולי מרחוק תראו, ויזואלית הספורטאי במרכז, מסביבו יש את אותה מעטפת שאני לא אחזור על מה אפרים זינגר ציין, כל המעטפת הרפואית והמקצועית, מערכת מלגות תמריצים, האיגודים, צוות מימון.

גילי לוסטיג: כל המעטפת הזאת עובדים הרבה מאוד.

גילי לוסטיג: ופה אני מתייחס למה שאתה שאלת, בגדול אם היינו צריכים לבחור שני ספורטאים שיחברו את הקשר בין סיבה לתוצאה - היינו בוחרים בשני הספורטאים האלה.

גילי לוסטיג: בגלל ששני הספורטאים האלה קיבלו תמיכה מהמערכת לאורך כל הדרך, בצורה הדוקה ומשמעותית מאוד.

גילי לוסטיג: אני אתן לכם דוגמה של אריק זאבי.

גילי לוסטיג: אריק זאבי, סביבו עבדו איזה 10-15 אנשים בו זמנית.

גילי לוסטיג: אם זה מאמן הנבחרת, אם זה מאמן אישי שקבענו לו שנתיים לפני, את אלכס אשכנזי.

גילי לוסטיג: אם זה פיזיותרפיסט מיוחד ופיזיותרפיסט שעובד אתו במשך הזמן.

גילי לוסטיג: אם זה מעסה קבוע, אם זה פסיכולוג, שהפסיכולוג הוא לא בא אליו רק במשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: כי אחד הדברים החשובים שלנו שאותו צוות רפואי הוא עובד באופן קבוע במשך ארבע שנים, ויש המשכיות במשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: הוא לא במשחקים האולימפיים נפגש פתאום על-ידי איזה רופא או מעסה אחר שלא יודע מה הוא אוהב ומה הוא לא אוהב.

מל פולישוק-בלוך: גם לגל פרידמן היה פסיכולוג?

גילי לוסטיג: לא.

גילי לוסטיג: אני אתן קצת את ההבדלים בין שניהם.

צבי ורשביאק: יש כאלה שדורשים תכנון ויש כאלה שלא עושים שום תכנון.

מל פולישוק-בלוך: יש כאלה שהפסיכולוג שלהם זה הים.

גילי לוסטיג: זה ברור.

גילי לוסטיג: לחלק זה מתאים, לחלק לא.

גילי לוסטיג: לאריק למשל, הפסיכולוגית שלו היתה עובדת שלנו ביחידה לספורט הישגי.

גילי לוסטיג: שהיא היתה גם על התקן של הפסיכולוגית.

גילי לוסטיג: לאריק זאבי היה גם יריבי אימונים בארץ וגם יריב אימונים ששלחנו לו לחו"ל, שהוא יוכל אתו להתאמן עם המשקל הזה וכל מה שקשור לזה.

גילי לוסטיג: לגבי הנושא של גל פרידמן.

גילי לוסטיג: גם הוא כמובן היה אחרת, אבל אם שאלת אני אגיד לך, יש הבדל גדול מאוד.

גילי לוסטיג: אם לשים את הדברים על השולחן, הלחץ הגדול ביותר היה על אריק זאבי.

גילי לוסטיג: הוא היה הראשון שמועמד אצלנו למדליה.

גילי לוסטיג: וחובת ההוכחה הזאת, גם של כל מדינת ישראל אפילו, אני רק אולי קצת מגזים, אבל באמת התקשורת, הציבור, באו לשם רק 200 אנשים לעודד רק את אריק.

גילי לוסטיג: עכשיו ההבדל בינו ובין גל, שגל זה מחולק ל-11 שיוטים שמתפרסים כמעט על כל המשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: ואריק זה יום אחד, שאתה ביום הזה זה להיות או לחדול.

גילי לוסטיג: לכן הלחץ הוא שונה לחלוטין ואין ספק ששני הספורטאים האלה הוכיחו שהם עומדים בלחץ בצורה בלתי רגילה.

גילי לוסטיג: אלה הספורטאים שאנחנו מחפשים שהלחץ גדל, גם היכולת שלהם משתפרת.

מל פולישוק-בלוך: ומבחינה תקציבית, דיברת על תמיכה ולא דיברת על תמיכה אחרת, 5,000 ש"ח אתם נתתם.

גילי לוסטיג: בשביל זה אמרתי, המערכת תמכה בשני החבר'ה האלה בצורה מיטבית.

אפרים זינגר: מבחינה תקציבית, ספורטאי סגל הזהב, שזה אותה יחידת עלית שהקמנו אותה אחרי סידני, קיבלו מימון מלא למכלול הצרכים שלהם.

אפרים זינגר: אם זה מחנות אימונים, אם זה רפואה, הכל בכל מכל.

אפרים זינגר: בנוסף לזה, הם קיבלו מלגות מהמערכת המוסדית.

אפרים זינגר: ואריק זאבי, היה לו ליווי של חברה מסחרית אחת שבאופן פרטי הוא השיג אותה, חברת מגדל.

אפרים זינגר: גל פרידמן היו לו שתי חברות גדולות שהלכו אתו לפני המשחקים האולימפיים.

אפרים זינגר: אחת זה שטראוס-עלית שהם מתעתדים להפוך לחלק מהמשפחה האולימפית.

אפרים זינגר: והחברה השניה, שזה באמצעותנו, זה בזק בינלאומי.

אפרים זינגר: כך בנוסף לתמיכות של הממסד, היו תמיכות נוספות.

אפרים זינגר: זה לא מספיק.

גילי לוסטיג: עם זאת אנחנו בהחלט מודעים לזה שחלק ניכר, אפילו יותר גדול מהתכנון שלנו, היה בזנב.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, אם יש 36, אמנם היתה הצלחה הכי גדולה שהיתה לנו אי-פעם, אבל היו לנו גם חוסר הצלחות ובהחלט 60 אחוז מהספורטאים היו מתחת לצפי.

גילי לוסטיג: וזה פחות ממה שציפינו.

גילי לוסטיג: ואנחנו בהחלט לא חוששים להגיד את זה.

מל פולישוק-בלוך: יש הסבר לזה?

גילי לוסטיג: יש הרבה הסברים לזה וכמו שצביקה ציין, יש ועדה שהוקמה, אני לא רוצה לצאת עם זה יותר מדי.

גילי לוסטיג: אבל אין ספק שאחד הדברים בגלל שהקריטריונים האולימפיים שלנו הם מאוד מאוד נוקשים, הקריטריון הישראלי, בעצם יש ארבעה קריטריונים.

גילי לוסטיג: יש קריטריון בינלאומי, שכל אחד חייב לעבור אותו - בלעדיו אתה לא יכול להגיע למשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: אבל יש קריטריון ישראלי שבעצם נקבע לפי המדיניות והאסטרטגיה שהוועד האולימפי מוריד אלינו כדי שנקבע לפיהם את הקריטריונים של שיעור ההצלחה שהם מצפים מאתנו מספורטאים.

גילי לוסטיג: ויש אחר-כך קריטריון של אופן הכרעה בין ספורטאים.

גילי לוסטיג: לדוגמה בגלישה, אם אתם זוכרים, היה לנו גל פרידמן ועמית עינבר, שני ספורטאים בצמרת העולמית, והיה צריך לבחור רק אחד, כי מותר רק אחד, לא מבחינתנו, מותר רק אחד ממדינה.

גילי לוסטיג: לכן היינו צריכים לעשות דו-קרב ביניהם.

גילי לוסטיג: בסופו של דבר נסע מיקי לסידני וניצח את גל.

גילי לוסטיג: גם השנה היו לנו בקיאקים את רועי ילין ואת מיכאל קלגנוב.

גילי לוסטיג: לריסה ניצחה שתי קייקיסטיות אחרות.

גילי לוסטיג: את עדי גפני ואת ליאור כרמי.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, שהסיפור הזה הוא לא תלוי בנו, הוא תלוי באחר, ולפעמים אנחנו צריכים לחלק את זה גם קדימה את הקריטריון.

גילי לוסטיג: כי למשל בקיאקים גם באליפות עולם ובאליפות אירופה מותר רק אחד.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, אנחנו צריכים לקבוע להם סדרת תחרויות פנימיות.

גילי לוסטיג: בשיט למשל יש רק אחד.

גילי לוסטיג: אבל באליפות עולם מותר כמה משתתפים שרוצים, לכן יש יותר קל לנו לקבוע את בתחרות הזאת.

גילי לוסטיג: בקיאקים זה מאוד מסובך, ובקיאקים, בג'ודו ובהיאבקות מותר אחד, גם באליפויות האלה.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, אנחנו צריכים להגדיל את התחרויות ביניהם.

גילי לוסטיג: באתלטיקה מותר שלושה בכל ענף.

גילי לוסטיג: בשחייה מותר שניים בכל ענף.

גילי לוסטיג: ככה שזה מאוד שונה בין ענף לענף, לכן אני לא ארחיב את זה.

גילי לוסטיג: זה ממש תורה בפני עצמה.

גילי לוסטיג: אחד הדברים, וראש המנהלת, יעקב סנדלר ציין את זה, זה הנושא של השקט התעשייתי הזה.

גילי לוסטיג: ואחד הדברים הכי חשובים זה שספורטאי צריכה להיות האי-ודאות זה האסון הכי גדול.

גילי לוסטיג: לכן השקט הזה שהוא יודע שהתכנית שנקבעת לו מתממשת בגלל כחל וסרק ובלי שום סיבות, אלא פציעה ומחלה, או בקרה על תהליך האימון, שאומרים, שמה עשינו לא טוב, צריך לשנות.

גילי לוסטיג: הוא יודע שהתכנית שלו מתקיימת ומבוצעת וממומשת במלואה.

מל פולישוק-בלוך: חסר לי הקריטריון הרביעי.

גילי לוסטיג: הקריטריון הרביעי - הוא גם כן אחת הסוגיות שאנחנו הולכים לדון בו במסקנות שלנו לבייג'ינג.

גילי לוסטיג: וזה הקריטריון של השנה האולימפית.

גילי לוסטיג: ולמה הוא?

גילי לוסטיג: כי אנחנו אחת המסקנות שלנו מאטלנטה וגם קצת מסידני, אנחנו רוצים שיעשו את הקריטריונים יעשו שנה לפני.

גילי לוסטיג: שנה לפני כדי שהספורטאים בשנה האולימפית יתכוננו להצלחה במשחקים עצמם ולא יתישו את עצמם במאבק ובמרוץ להשגת הקריטריון בשנה האולימפית עצמה.

גילי לוסטיג: אבל, לא בטוח שזה טוב ולא בטוח שזה טוב לכולם ולא בטוח שזה טוב לכל הענפים.

גילי לוסטיג: אני אתן לך רק שתי דוגמאות.

גילי לוסטיג: שיט - גל פרידמן עשה את הקריטריון בספרד שהוא היה מקום שלישי באליפות העולם בספטמבר 2003 וזכה במדליית זהב, אין יותר גדול מזה.

גילי לוסטיג: מצד שני, 470 אותם אלה שציינתי לכם קודם, גם גמרו את הקריטריון שלהם שם והתחרות נפסקה.

גילי לוסטיג: ובהם דווקא חוסר התחרות פגעה והם לא הגיעו, לא ה-470 בנים ולא ה-470 בנות.

גילי לוסטיג: אפילו בתוך הענף יש את השונות ואת ההבדלים ביניהם.

גילי לוסטיג: לכן זה אחד הנושאים הכי חשובים שלנו במסקנות לבייג'ינג למצוא באמת את "הרצפט" ואין רצפט אחד, אבל למצוא את הרצפט המתאים ולהשוות בין ספורטאים צעירים.

גילי לוסטיג: עם כל זה שצריך לתת שוויוניות וכולם צריכים לעמוד על אותו קו זינוק בסופו של דבר.

גילי לוסטיג: אבל מה שחשוב לנו זה אותם ארבע שנים שספורטאים אלה, אותו סגל זהב שהוא בעצם אולי היה ההצלה של הספורט, שהוא אותו סגל שלא משנה איפה יהיה הקיצוץ, הסגל הזה לא ייפגע, הוא במרכז, לא משנה איפה יחתכו מסביב, הסגל הזה ארבע שנים עובד ומקבל את כל מה שהוא צריך.

גילי לוסטיג: הם גם אלה שמביאים את ה-80 אחוז תוצאות.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד שהתוצאה של 60 אחוז מהספורטאים תחת הצפי, יש שתי אפשרויות בהקשר הזה.

מל פולישוק-בלוך: או שהצפי שלכם לא היה מדויק.

מל פולישוק-בלוך: צפי זה צפי, זה לא תוצאה מדויקת, אבל אולי הגזמתם בצפי.

מל פולישוק-בלוך: או שמשהו היה לקוי בסיסית בהכנה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מסתכלת על המדליה, כשאני ראיתי את השחייניות שלנו, כל אחת שהתחרה, בדקנו בבית, מהן עשו לעומת הציון שלהן.

מל פולישוק-בלוך: בלשון אחרת, לעומת הצפי.

מל פולישוק-בלוך: ואני אומרת, כל מי שהשיג יותר ממה שהוא עשה יום קודם, קיבל מבחינתנו מדליה.

יוסי שריד: אני חושב שחברת-הכנסת פולישוק אמרה דבר מאוד נכון.

יוסי שריד: אלמלא ההצדקה שעשה לנו הקב"ה ולא רק הוא, גל פרידמן, בעצם המצב היה מצב ביש.

יוסי שריד: כמה אנשים חזרו על השיא הישראלי שלהם?

גילי לוסטיג: תנו לגמור כי אני חושב שאני אגיד את זה.

צבי ורשביאק: ספורטאי אחד שלנו, המתעמל עשה את זה, שעשה את התוצאות הטובות ביותר בחייו, הישג מדהים.

צבי ורשביאק: בדרך-כלל הספורטאים עושים באולימפיאדה פחות.

גילי לוסטיג: המשחקים האלה הם ללא ספק שלא יהיו אי הבנות, למרות שאני הצגתי את ה-60 אחוז שלא עמדנו בצפי, כי אני חושב שגוף צריך להציג את זה.

גילי לוסטיג: דרך אגב, בכל המקומות זה בסביבות 50 אחוז, שלא תבינו אחרת - שזה בסביבות 50 אחוז, זאת לא סטייה כזאת גדולה.

גילי לוסטיג: אבל מה שחשוב בכל מקום הוא שבודקים את ההישגים, בכל מקום, בכל ניתוח.

גילי לוסטיג: ואם היית אומר לי שבייג'ינג 80 אחוז יעמדו בצפי ואף אחד לא יזכה במדליה - אז באמת נבוא לועדת חקירה.

גילי לוסטיג: אבל אחת הסיבות שהקריטריונים שלנו הם כל כך נוקשים שלפעמים ספורטאים, עצם ההגעה למשחקים האולימפיים מהווה בשבילם את השיא.

גילי לוסטיג: קודם כל זה כמעט ב-90 אחוז מהענפים אי אפשר לשפוט את מה שאמרת.

גילי לוסטיג: מפני ששיאים נבדקים רק במקצועות מדידים.

גילי לוסטיג: במקצועות מדידים, גם ב-כאלה שיש להם זמן, הם תלויים בהרבה מאוד דברים.

גילי לוסטיג: לדוגמה, אפילו בקייאק שהוא נמדד בזמן, אין להשוות בין תוצאה כזאת לתוצאה אחרת.

גילי לוסטיג: מפני שזה תלוי ברוחות, זרמים וכדומה.

גילי לוסטיג: הדבר, כמעט כמעט, אני קצת מקצין, אבל כמעט, בטח בענפים שלנו, היחידי שהוא נמדד בצורה מדויקת זה שחיה.

גילי לוסטיג: זה ענף המדיד ביותר שהוא כל פעם בבריכה סגורה ואפשר למדוד אותו ולאפיין את הנושא הזה.

גילי לוסטיג: רק שתדעו שפחות מ25- אחוז מהמשתתפים בתחרויות השחייה, לא שלא שוברים את שיאם האישי, או השיא הלאומי, לא רק שלא, לא שוברים את תוצאת השנה שלהם ולא שוברים את זמן הכניסה לתחרות.

גילי לוסטיג: 25 אחוז כולל מהמנצחים.

גילי לוסטיג: זה טעות נפוצה שחושבים שספורטאים מגיעים למשחקים ושוברים את השיאים שלהם.

גילי לוסטיג: בשביל זה אין כמעט שיאים עולמיים.

גילי לוסטיג: באתלטיקה קלה בכלל לא.

מל פולישוק-בלוך: בגלל הלחץ הנפשי?

גילי לוסטיג: בגלל הרבה סיבות.

גילי לוסטיג: אני לא רוצה להגיד שיש גם בגלל זה שיש בדיקות סמים, אבל אני לא אמרתי כלום.

גילי לוסטיג: אתם יודעים שבמשחקים האולימפיים האלה בדקו דם, בוודאי שכל אחד, אבל בדקו דם והיה מותר לבדוק כל שלושה ימים.

גילי לוסטיג: פעם היית עושה את הבדיקה, היית אומר "וואלה אני נבדקתי, לא חוזרים אלי".

גילי לוסטיג: כל שלושה ימים היה אפשר לעשות בדיקת דם שפעם אי אפשר היה להזכיר את המושג הזה ורק בדיקות שתן.

גילי לוסטיג: לכן יש הרבה סיבות.

גילי לוסטיג: שלא תבינו לא נכון, השחייה לא הצליחו במשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: אבל לא מהסיבות האלה שלא שברו את השיאים האישיים שלהם.

יוסי שריד: בגלל הסיבה זו.

יוסי שריד: כי אם לא, הם היו שוברים את השיאים האישים שלהם אז הם לא היו במקומות שהם נמצאו.

יוסי שריד: אבל אתה אומר שזה תופעה כללית.

יוסי שריד: זה לא רק בגלל הסיבה הזאת.

גילי לוסטיג: נכון.

גילי לוסטיג: אז אחד הדברים שאמרתי קודם על נשים.

גילי לוסטיג: וזה נר לרגלינו, וגם אפרים זינגר הזכיר את זה באחת המטרות לבייג'ינג, זה שלמרות ה-45 אחוז, אנחנו יכולים לראות שגם בסידני היו לנו מדליה של אחת של קלגנוב ו-7 גמרים שעל-ידי גברים, ורק גמר אחד של נשים, של שני וענת שהזכרתי אותן.

גילי לוסטיג: לעומת זאת באתונה היו לנו שתי מדליות, גם שניהם על-ידי המין הגברי.

גילי לוסטיג: ו-5 גמרים שגם הם ורק לריסה פסחוביץ זכתה.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, שיש חוסר פרופורציה בין כמות המשתתפים, 45 אחוז לעומת ההצלחה.

גילי לוסטיג: וזה רק אומר כמה רזרבה יש לנו בתחום הזה.

מל פולישוק-בלוך: לא, אבל זה אומר דבר אחר בעיני.

מל פולישוק-בלוך: שנה תלך אחורנית, ותראה כמה משקיעים אצל גברים ונשים.

מל פולישוק-בלוך: וזה מה שאתם צריכים לבדוק.

מל פולישוק-בלוך: האם משקיעים בענפי הנשים או בענפים השונים בתחום הנשים, אותו דבר כמו אצל הגברים?

גילי לוסטיג: אני אומר שחייבים להשקיע בנשים כפרוייקט מיוחד.

גילי לוסטיג: זה נושא שהשמים הוא הגבול.

גילי לוסטיג: גם הסיכוי יותר גבוה בגלל שבהרבה ממדינות העולם לצערנו עדיין השוויוניות רחוקה מכלל מעשה, וצריך לעשות מעשה בנושא הזה.

גילי לוסטיג: אני אומר אצלנו, אנחנו שמחים שזה 45 אחוז כי זה מראה שהקריטריונים הם לא לקבוצות מין וכדומה.

מל פולישוק-בלוך: אני אציע שאנחנו נקיים ישיבה ספציפית לנושא של כיוון נשים.

גילי לוסטיג: אחד הדברים חשובים כדי לחזק את הסיפור של המחזור האולימפי.

גילי לוסטיג: אחד הדברים שאנחנו בודקים את עצמנו, זה לא מה קרה רק במשחקים האולימפיים, זה ארבע שנים.

גילי לוסטיג: אולימפיאדה זה בכלל מושג תקופה של ארבע שנים, זה מונח אולימפיאדה.

גילי לוסטיג: ולכן ארבע שנים אנחנו לוקחים ואנחנו רוצים לבדוק את ההישגים שלנו .

גילי לוסטיג: ואני רוצה להראות לכם שסידני שהיה כמו שצביקה ציין, המשחקים מעולים.

גילי לוסטיג: אנחנו במחזור האולימפי לקחנו ארבע מדליות זהב באליפות עולם ובאולימפיאדה.

גילי לוסטיג: לי קורזיץ, צצשווילי, גל פרידמן פעמיים, גם באליפות עולם וגם באולימפיאדה.

גילי לוסטיג: לעומת אפס במחזור האולימפי הקודם.

גילי לוסטיג: ובסך-הכל שש מדליות לעומת שתיים.

גילי לוסטיג: ונוסף לזה וזה אחד הדברים שמציינים לנו, לא רק אנחנו, כל העולם בודק רק את המצטיינים ולא את האחרים.

גילי לוסטיג: אחרים הם לצורך שיפור, אבל לא לצורך שום דבר אחר.

גילי לוסטיג: זה שמדינת ישראל ממוקמת במקום ה-51 מתוך 202 מדינות.

מל פולישוק-בלוך: מה זה אומר אבל?

גילי לוסטיג: היינו יותר טובים מ-75 אחוז מכלל המשלחות שהיו במשחקים האולימפיים.

מל פולישוק-בלוך: כמה מדליות הבאנו או ביחס לספורטאים שהשתתפו?

גילי לוסטיג: מדליות נטו, אבסולוטי.

גילי לוסטיג: מה שצריך לזכור, 127 מדינות חוזרות ללא מדליה בכלל.

מל פולישוק-בלוך: אז למה את שזה 75 אחוז, זה 25 אחוז.

גילי לוסטיג: כי 25 אחוז זה יותר מ-75 אחוז.

גילי לוסטיג: 25 אחוז זה למטה, 75 זה למעלה.

גילי לוסטיג: ואם אני משווה גם את אליפות אירופה, ואני לא עשיתי לכם בנפרד, אבל אמרתי נחבר את כל המדליות, רואים דווקא דבר מעניין, שיש לנו 24 מדליות במחזור לסידני ו-24 מדליות במחזור לאתונה.

צבי ורשיבאק: לפני שמונה שנים אם הייתי אומר שניקח אליפות עולם, היו מאשפזים אותי.

גילי לוסטיג: זה היה לא להאמין.

גילי לוסטיג: המדליה הראשונה שנלקחה היתה 1994.

מל פולישוק-בלוך: 24 זה בגלל שהיו גם יותר תחרויות?

גילי לוסטיג: לא, אותו מספר.

גילי לוסטיג: עכשיו לא רק זה, אתם רואים שוב שבסך-הכל לקחנו מדליות.

גילי לוסטיג: אז אמנם מבחינת מספר היה שוויון בין סידני לאתונה, אבל מבחינת איכות התוצאות, באתונה היה גבוה בהרבה, היו לנו 8 מדליות זהב לעומת 3 בלבד בדרך לאתונה.

גילי לוסטיג: ועוד דבר שבכלל אתם לא רואים, ודווקא אני אתייחס לזה כסידני, כי איזה שהיא טעות נפוצה, למרות שאין ספק שבסין יפציצו, אני לא הולך למספר שיוסי אומר, אבל אנחנו עשינו פה מגמות.

גילי לוסטיג: זה ניתוח מגמות של 20 המדינות הטובות ביותר בעולם, כדי לבדוק מה בישראל.

גילי לוסטיג: והמדהים הוא שמי שעשה את המשחקים האולימפיים הכי מדהימים היו היפנים.

גילי לוסטיג: היפנים עלו מ5- מדליות זהב ל-16.

גילי לוסטיג: פי שלוש, 16 מדליות.

גילי לוסטיג: הם הכפילו את מספר המדליות בכלל, בין 18 ל-37 מדליות.

גילי לוסטיג: הסינים עלו רק ב-4 מדליות.

גילי לוסטיג: הם אמנם קפצו למקום השני ועברו את הרוסים, אבל רק ב-4 מדליות יותר.

מל פולישוק-בלוך: כמה יש להם?

גילי לוסטיג: לסינים יש להם 32 זהב לעומת 28 שהיו לנו בסידני.

יוסי שריד: כמה מדליות בכלל יש לסינים?

גילי לוסטיג: 63 לעומת 59 כשהיה להם באתונה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא הרבה יחסית.

גילי לוסטיג: היפנים הם עשו אולימפיאדה מדהימה.

יוסי שריד: היפנים זה גם בגלל הסינים.

יוסי שריד: היפנים והסינים לקראת בייג'ינג הם יתלבשו על כל מקצוע והם שיכפילו את כמות המדליות.

גילי לוסטיג: ואם יורשה לי, דיברו פה על קביעת עדיפות, אז למשל היפנים לקחו את הג'ודו, רק בג'ודו הם לקחו אני חושב, איזה שמונה מדליות.

מל פולישוק-בלוך: אבל רואים מגמה של מדינות מתמקדות בנושאים.

גילי לוסטיג: האתיופים והקנייתים הולכים רק על ריצות.

גילי לוסטיג: גם האוקראינים זה מעניין, כי הם שומרים על 23 מדליות מ-1992 יש להם קבוע 3 מדליות.

גילי לוסטיג: אבל הם קפצו מ-3 מדליות זהב בסידני ל-9 מדליות באתונה.

מל פולישוק-בלוך: באיזה תחומים הם?

גילי לוסטיג: קודם כל שחיה.

גילי לוסטיג: יש להם אחת שמבקרת בקביעות, קלצ'קורבה, שמבקרת פה בחוות הנוער הציוני לאימונים ולתחרויות.

מל פולישוק-בלוך: היא יהודיה?

גילי לוסטיג: לא, לא יהודיה.

גילי לוסטיג: למשל הברזילאים אמנם ירדו במדליות, אבל לקחו 4 מדליות זהב, אחת מהן בשבילי מאוד חשובה, זה כדור-עף גם חופים וגם אולמות.

גילי לוסטיג: לעומת זאת הולנד למרות שבמספר המדליות הם לא ירדו משמעותית מ-25 ל-22.

גילי לוסטיג: במדליה הם ירדו מ-12 מדליות זהב ל-4.

גילי לוסטיג: התרסקות וגם זה בא משחיה.

מל פולישוק-בלוך: מה עם איטליה?

גילי לוסטיג: איטליה, אם אני זוכר נכון, איטליה במגמת ירידה.

גילי לוסטיג: ירדו מ-13 מדליות זהב ל-10.

גילי לוסטיג: וסך-הכל מ-34 ל-32.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, כשאנחנו מנתחים את המגמה של ישראל, אנחנו עלינו גם במספר המדליות וגם באיכות.

גילי לוסטיג: למה זה מיוחד, היסטורית זה תמיד דבר מיוחד.

גילי לוסטיג: וכשאתה עושה משהו פעם ראשונה בהיסטוריה זה חלום.

גילי לוסטיג: שדגל ישראל עולה למעלה והתקווה מתנגנת, אנחנו מותר לנו להתרגש.

מל פולישוק-בלוך: להפך, אנחנו בעד התרגשויות מסוג זה.

אורי אופק: רק הערה.

אורי אופק: שאלתם על התמזגות.

אורי אופק: היתה פעם מזרח גרמניה שהתמקדה.

אורי אופק: ויש להם נפילה במדליות במשחקים האולימפיים.

יוסי שריד: יש פה שאלה גדולה.

יוסי שריד: זה לא עניין של התמקדות, קודם כל יש דבר שנקרא כשרון מולד.

יוסי שריד: לרצים למרחקים ארוכים יש כנראה, לא הכל אנחנו יודעים, בגלל שהם חיים בגובה, בגלל שאין להם אולי איזה אמצעי תחבורה זמינים.

יוסי שריד: ממקום למקום איזה כמה עשרות קילומטרים כדי לקנות במכולת.

יוסי שריד: אני לא יודע למה, אני לא מומחה בזה.

יוסי שריד: אבל אין ספק שהאפריקאים יש להם כשרון מולד, אחר-כך מתפתח משהו.

יוסי שריד: יש גם עניין של איזה תרבות.

יוסי שריד: אני צופה לכם הישגים גדולים בשיט, כי שיט זה דבר אינטגרלי לישראל.

יוסי שריד: ג'ודו - לא יודע.

מל פולישוק-בלוך: אפרופו כשרון מולד שיוסי שריד מדבר, אז כשרון מולד ב"שח", לא יצא מצב שזה ייכנס לאולימפיאדה?

צבי ורשביאק: אין סיכוי.

גילי לוסטיג: הבאנו פה איזה מחקר של האוסטרלים שמשווה בין המיקום של המדינות יחסית למדליה ולאוכלוסייה.

גילי לוסטיג: ופה אנחנו אפילו ממוקמים במקום ה-28.

גילי לוסטיג: בין יחס מדליה-אוכלוסייה, שזה מאוד מעניין.

גילי לוסטיג: פה השוויתי ענף ענף, אני לא אכנס לזה כי אין לנו זמן, אני גם לא אעבור על כל הנתונים של ספורטאי ספורטאי, אלא אם כן תגידי לי.

גילי לוסטיג: בגדול, אני מסכם קצת בנתונים העיקריים.

גילי לוסטיג: אחד, זה שינוי משמעותי בזכייה במדליות.

גילי לוסטיג: לראשונה ישראל זוכה במדליית זהב, זה קצת סיכום.

גילי לוסטיג: לעומת זאת אין ספק שיש לנו ירידה במקומות ארבע עד עשר, אנחנו רואים לעומת השיפור במדליות, ירדנו משמונה גמרים לשישה גמרים.

גילי לוסטיג: ואנחנו מציינים את זה.

גילי לוסטיג: לראשונה, יש לנו שחיה בשני ענפים שונים.

גילי לוסטיג: אף פעם לא היה לנו במשחקים אולימפיים ופעם ראשונה יש לנו גם בג'ודו וגם בשיט.

גילי לוסטיג: לראשונה ספורטאי זוכה במדליית אולימפית נוספת, זה גל פרידמן שזכה גם באטלנטה וגם עכשיו, פעם ראשונה.

גילי לוסטיג: אי אפשר לקחת ולא להזכיר ששני ספורטאים לא נמצאים בסטטיסטיקה למרות שההישגים שלהם הם בלתי רגילים.

גילי לוסטיג: זה פאבל גופמן פעם ראשונה בהיסטוריה שלנו בגמר האולימפי בהתעלמות מכשירים.

גילי לוסטיג: לצורך ההשוואה, התוצאה הכי טובה של ישראלי אי פעם היה במקום 65 באולימפיאדת 1992 בברצלונה, ועכשיו הוא היה עלה לגמר במוקדמות במקום ה-12 עם תוצאה הכי טובה שהיתה אי פעם בכל המכשירים.

גילי לוסטיג: וזה שישה מכשירים שונים.

גילי לוסטיג: אייל סטאין עשה בריצת המרתון מקום 20, ואם את שואלת אותי, זה הכי קרוב לנו למדליה, זה פשוט תוצאה בלתי רגילה.

גילי לוסטיג: ואם מדברים תמיד הוא השיג, רק אתיופי אחד מקורי השיג אותו במשחקים האלה.

גילי לוסטיג: מצד שני, השחייה וכל אחד מסיבתו, שחייה לדעתי זה ענף מועדף אבל מבחינתו הוא עשייה היה בהחלט במצוקה, במיוחד עם הפרישה של יואב גת שהיה בתוצאה שלו עולה לגמר ללא ספק.

גילי לוסטיג: והיאבקות, שגם מניהול לא נכון וגם מהרבה סיבות אחרות היתה ירידה משמעותית.

גילי לוסטיג: ואם ציינתי קודם שאנחנו משווים בין ארבע לעשר, היה לנו בסידני שניים שהגיעו למקום ארבע, יורי ושש קוצ'ה והפעם הם היו רחוקים מזה.

גילי לוסטיג: ותמיד צריך לשקול את זה, למשל קוצ'ה הוא לפחות ניצח בקרב והפסיד לאלוף האולימפי באותו זמן.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, זה בהחלט בתוצאות זה נשאר ניצחון אחד.

גילי לוסטיג: אבל מבחינתנו, בניתוח שלנו, זה לא אותו דבר כמו אחרים כי הוא הפסיד לטופ.

גילי לוסטיג: והצפי הגבוה שהיה לנו מ-470 בהחלט מביא אותנו לאכזבה גדולה ביותר, גם בתחומים של שני צמודי 470 שהם לא הצליחו במיוחד מהצמד של הבנות.

גילי לוסטיג: בזה אני מסיים, זה שהענפים שהזכרתי אותם בתחילת הדרך, אז דואט שחיה אומנותית יוצא מן הכלל, הופעה מכובדת, מקצוענות לשמה, איך שהם עובדים החבר'ה האלה פה טניס שולחן.

גילי לוסטיג: מרינה קרפנ'צקה פעם ראשונה במשחקים הופעה יוצאת מן הכלל, עם שני ניצחונות.

גילי לוסטיג: טאקוונדו שזה ענף ראשונה אכזבה.

גילי לוסטיג: מצד שני דיברנו מקודם על הקריטריון ששאלת אותי של השנה האולימפית, אנחנו יודעים שגם שמה אנחנו צריכים לעשות חושבים, מפני שלמרות שהם קיבלו הכשר רפואי, שתי ספורטאיות שלנו הגיעו, לדעתנו לא במצב שירות רפואית ומקצועית מתאימה.

גילי לוסטיג: זה אירנה לנסקי ואנה סמשנובה.

גילי לוסטיג: זה בלי להיכנס לפרטים של ספורטאי ספורטאי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אולי שוקי אתה בעצם צריך להכין את חומר הגלם, אתה אמון על חומר הגלם שיביא את החבורה מהצד הזה של השולחן לידי הישגים.

מל פולישוק-בלוך: אז אולי אתה רוצה לומר לנו מה צריך לשפר בתחומים האלה?

יעקב סנלדר: רק הערה אחת.

יעקב סנלדר: שהאגדה הזאת שבעצם כל הספורטאים הם רוסים היא נופצה, אלה שזכו במדליות הם ישראליים.

יעקב סנלדר: כי כל אחד אומר, זה ייבוא, אתם לא עשיתם.

שוקי דקל: הדיון היה מאוד מאוד רחב.

שוקי דקל: נגעו לכל מיני דברים, וברשותך אני אעשה בנקודות ואולי לי תשובה ישירה לשאלה שלך.

שוקי דקל: אני רק רוצה לחזק את הפתיחה שלך ושיתקיים בדיון בנושא הספורט.

שוקי דקל: הספורט בעינינו הוא הכל.

שוקי דקל: הוא מניעת אלימות, הוא קליטת עלייה, לא צריך שפה, נותנים כדור, מדברים במגזרים השונים הוא הגשר החברתי, הוא הטריגר, הוא הכל.

שוקי דקל: זה אמרתי הכל, לכן חשוב שנקיים דיון, אני בטוח שאורי יחשוף לפנייך את הספורט.

שוקי דקל: רשות הספורט תקבע אתך פגישה כדי להרחיק את המניפה.

שוקי דקל: ואני מאוד מברך על זה.

שוקי דקל: אני אתחיל לקשור את הסיפא לחלק מהדברים.

שוקי דקל: בסיפא של המצגת שאנחנו שותפים לכל מה שתואר פה, אנחנו מינהל הספורט, אנחנו חושבים שהתמונה היא תמונה אמיתית ממה שנעשה עם ההצלחות, עם פחות הצלחות.

שוקי דקל: אין עדיין מסקנות, אין עדיין הפקת לקחים.

שוקי דקל: אנחנו מחכים למסקנות ולהמלצות גם מהאיגודים, גם מהיחידה לספורט הישגי, כדי לקבוע ביחד את הענפים המועדפים שיהיו לבייג'ינג.

שוקי דקל: כך שהתיאור וההצלחה בהשוואה סידני-אטלנטה הוא נכון.

שוקי דקל: אני לוקח את הנחת העבודה שפתחת בה, חסר כסף לספורט בכלל.

שוקי דקל: אבל לפי התיאור הזה, הספורט האולימפי לא היתה לו שום בעיה של כסף במהלך ההכנות האולימפיות.

שוקי דקל: רק להזכיר, אנחנו עברנו ממשרד המדע, עם תקציב של 75 מיליון, ולפתע מצאנו את עצמנו עם 48 מיליון במשרד החינוך.

שוקי דקל: השרה זיהתה את זה, ביקשה לברר מדוע, נתנה הוראה "בהכנות אולימפיות לא נוגעים" לא נגענו.

שוקי דקל: וכמובן השתנו את החסר הזה על כלל הספורט.

שוקי דקל: שאם הבנתי את הפתיחה שלך, בעינייך הוא חשוב מאוד הכל והספורט לבעלי צרכים מיוחדים.

שוקי דקל: וכאן אני רוצה להזכיר וגם את ההכנות לכפר האולימפי לספורט הנכים ששווה להזמין אותם להציג ששם היתה גם הצלחה בלתי רגילה מבחינת המדליות שהם עשו והישגים וגם בזה תמכנו.

שוקי דקל: ואנחנו חושבים שזה חלק.

שוקי דקל: במטרות הספורט התחרותי-הישגי גם למדינת ישראל יש את המטרה להגיע למדליות.

שוקי דקל: זה מטרה ידועה.

שוקי דקל: המטרות האלה חשוב לדעת, הוועד האולימפי מהיחידה לספורט הישגי שאנחנו שותפים לה ועם המנהלת לספורט הישגי, שאנחנו שותפים קצת, לא כל-כך בלט העניין פה, אנחנו חושבים שנעשה סדר בספורט מבחינה מקצועית, מדעית והכנות.

שוקי דקל: ומכון וינגייט כמכון לאומי הוא פלטפורמה ונותן מעטפת שווה כסף וגם כסף ואני חושב שזה חלק חשוב מאוד בהכנות האלה.

שוקי דקל: כך גם לגבי ההכנות הפרה אולימפיות.

שוקי דקל: האיגודים, איגודי הספורט, יש לנו 73 איגודים, 32 איגודים אולימפיים, אבל האיגודים עושים את ההכנות.

שוקי דקל: איגוד האתלטיקה מכין את האתלטים שלו, איגוד השחייה, יושב כאן היושב-ראש, עו"ד נעם צבי, הוא מכין את הספורטאים שלו.

שוקי דקל: היחידה כגוף מקצועי מול האיגוד המקצועי מעבדת את התכניות המקצועיות יחד עם מינהל הספורט יושבים גם, מתקצבים אותה ואת זה אנחנו מתקצבים.

שוקי דקל: לא רוצה להרחיב בזה, אבל כיוון שזה תהליך שנעשה, עדיין אני מזכיר מדי פעם את הנחת העבודה שאנחנו צריכים יותר כסף לספורט.

שוקי דקל: לאולימפיאדה בכלל, כל האולימפיאדות, אני לא להעלות כאן תקציב של מיליונים שהיה קשור באבטחה של המשלחות, שתיהן.

שוקי דקל: גם האולימפית וגם הלא אולימפית.

שוקי דקל: אני אומר לך, עלה מיליונים וכאן לא כללנו את זה, אבל זה שבו, תקציב משרד החינוך התרבות והספורט, שקשור כדי לאבטח.

שוקי דקל: ברשותך, שני נתונים לפחות.

שוקי דקל: הכנות אולימפיות במשך שלוש וחצי או ארבע שנים לקראת אתונה ממינהל הספורט - עלו כ-50 מיליון ש"ח.

שוקי דקל: זה לא מעט כסף.

שוקי דקל: ולא פעם פנו אלי, גם ראשי הרשויות ואנשים שעוסקים בספורט, "תגיד זה שווה לנו".

שוקי דקל: תמיכת המדינה ל4- שנים להכנות אולימפיות כמעט 50 מיליון ש"ח, כולל הכפר האולימפי.

שוקי דקל: זה לא מעט כסף, אני לא כללתי כאן משהו.

מל פולישוק-בלוך: זה כמעט רבע מהתקציב שלך.

שוקי דקל: יפה, זה מה שרציתי להגיד, אנחנו חוזרים לאותה נקודת הנחה, שבכלל שחסר כסף.

שוקי דקל: יעקב סנדלר אמר נכון, זה חלון הראווה, הסיסמא במשרד הספורט היא "באין אלופים לא יהיו אלופים".

שוקי דקל: אבל אנחנו דואגים לאלופים אבל לא רק.

שוקי דקל: כי האלופים בעינינו הם בודאי האוכלוסייה שראויה גם להתייחס אליה.

שוקי דקל: ואני כאן רק פותח צוהר ששווה לקיים עליו דיון.

שוקי דקל: יש לנו תכניות להציג אותן.

שוקי דקל: הנושא של תשתיות בספורט.

שוקי דקל: כי אם נשקיע רק בשפיץ למעלה, ואם אברבוך לא קפץ, אז אין לנו מישהו אחר-כך.

שוקי דקל: ואם בשחייה, השחיינית שלנו לא עשתה את מה שציפינו ומה הלאה?

שוקי דקל: ויש לנו פה בעיה שאנחנו צריכים לומר, "רק רגע, לא לעצור את השעון לרוץ לאולימפי", לתמוך לעשות כמו שעשינו בצורה הכי מקצועית ולא להפריע בשום דבר לספורטאי, בוא זמנית, את כל המסה לתשתיות.

שוקי דקל: שמחתי שאמרת גם ליהודית גידלי, "שתקבעי דיון על נושא הנשים" יש לנו תכנית אסטרטגית לפיתוח רב-שנתי של הספורט הנשי, נביא לך את זה בגרפים ותראי, היו 45 אחוז נשים במשלחת ובעצם הן בקושי 12 אחוז מכלל העוסקות בספורט במדינת ישראל.

שוקי דקל: זאת אומרת, המצב הוא מדאיג, הוא מעיק.

שוקי דקל: כדי להתגבר על זה, אנחנו לא יכולים בתמיכה הרגילה, גם עם התקציב שלנו.

מל פולישוק-בלוך: בעניין הזה אני בטוחה שאצל השרה נמצא אצלה אוזן קשבת ספציפית בנושא הזה.

שוקי דקל: מאוד והיא מובילה תכנית מיוחדת גם לבוא בדרישה מהמועצה להימורים, להעמיד תקציב מיוחד לעניין הזה.

שוקי דקל: לסיום, אנחנו סבורים שלאלופים זה חשוב, אנחנו צריכים לדאוג גם לאלפים וגם לתשתיות.

שוקי דקל: ככלל, אני חוזר להנחת העבודה שלך, חסר כסף לספורט.

שוקי דקל: ואני חושב שהשילוב ביחד של הכוחות, גם שלכם פה, חבר-הכנסת אבשלום וילן, חבר-הכנסת ראלב מג'אדלה, מאוד מאוד מעורה בספורט, מכיר את הספורט, בא מתחום הספורט.

שוקי דקל: ביחד יש אוזן קשבת אצל השרה להעצים, כי הספורט הוא טריגר חברתי בכל מובן.

גאלב מג'אדלה: קודם כל אני שמח שאנחנו מקיימים את הדיון.

גאלב מג'אדלה: נמצא כאן סוללה של חברים.

גאלב מג'אדלה: למען גילוי נאות, אני חבר הוועד האולימפי, זה קדנציה שניה.

גאלב מג'אדלה: והחברים כאן הם ותיקים וגם לפני זה באיגודים שונים ובהתאחדויות שונות.

גאלב מג'אדלה: אני יכול לומר היום, מיותר לומר מה חשיבות הספורט בחברה הישראלית ובכלל, אבל אני מדבר על החברה שלנו.

גאלב מג'אדלה: אם אצטרף להקדמה של שוקי, על חשיבות הספורט לנו כחברה ישראלית, אני מאמין שזה אחד הערכים שהמדינה מזניחה אותם, אם היתה משקיעה בהם ומקדישה להם, היתה חוסכת לה המון תקציבים שבשלב יותר מאוחר, במקום לתת אותם כמעט משלמת אותם אחר-כך.

גאלב מג'אדלה: למען הגילוי הנאות, איפה אני נמצא ואיפה הייתי בשמונה השנים האחרונות.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר, יושבים כאן אנשים שהם מביאים לנו הרבה כבוד בעבודה שלהם.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לך ולך חבר-הכנסת אבשלום וילן, אני חש שיפור גדול ועצום בין אולימפיאדה לאולימפיאדה, בין סידני לאתונה.

גאלב מג'אדלה: גם בצד המקצועי, גם ברמת הניהול, גם בהתייחסות.

גאלב מג'אדלה: אני חש את זה כי הייתי חלק מזה.

גאלב מג'אדלה: הנהלת הוועד האולימפי והוועד האולימפי ההישגי עבר שיפור רציני מאוד בשנים האחרונות, בצד המקצועי, בצד ההתנהלותי, בצד המינהלי, התוצאות לא איחרו לבוא.

גאלב מג'אדלה: אני לא חושב שצריך להיות חוק כדי להבטיח את התקציב.

גאלב מג'אדלה: אם בתודעה שלנו ככנסת, כממשלה, כמשרד החינוך, לא יהיה תודעה וחשיבות להבטחת תקציב ראוי מתאים ובלוח זמנים נכון, לפי הצרכים של ההכנות שלנו ולפי הצרכים של הספורטאים - בחוק זה לא יעזור.

גאלב מג'אדלה: אני מאמין, הדבר הזה אסור שיהיה בחקיקה.

גאלב מג'אדלה: אנחנו צריכים לחוש, להרגיש, להאמין, שזה דבר שלא צריך לבוא בחקיקה.

גאלב מג'אדלה: זה צורך מאוד חשוב בחיי היום יום שלנו.

גאלב מג'אדלה: כי מה החוכמה - לתת את הכסף יותר מאוחר, לא עשית את ההכנות, אז חבל על הכסף.

גאלב מג'אדלה: זה צריך להיות בתודעה שלנו בצורך אמיתי וענייני.

גאלב מג'אדלה: גילי, הייתי מצפה ממך, היית מביא איזה מסמך של נתונים, גם אם היו רואים את המצגת בלי שום קשר, אני הייתי מצפה שתביא איזה מסמך של נתונים.

מל פולישוק-בלוך: יש חוברת, יש ספר, קיבלתי מהם ספר שלם.

גאלב מג'אדלה: להביא לנו את זה כדי שיהיה לנו, זה מאוד חשוב, כי בדיונים או כל פעם שאנחנו נרצה להתייחס יהיה לנו המסמך הזה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לומר לך, הנהלת הוועד האולימפי מיוזמתה, לא בשום לחץ, לא מפניה מבחוץ, הקמנו ועדה חיצונית בראשות שופט כדי להפיק לקחים ולעשות את הדבר הזה בצורה מקצועית וכדי שמבחוץ יותר טוב מאשר נעשה את זה מבפנים.

גאלב מג'אדלה: הדבר האחרון שאני רוצה לומר.

גאלב מג'אדלה: שם המשחק זה כסף.

גאלב מג'אדלה: הספורט הישראלי, בכלל, לפני 10 שנים, 15 שנה, הכסף היה פחות מרכיב חשוב.

גאלב מג'אדלה: עכשיו ובשנים האחרונות הכסף הוא מרכיב משמעותי מאוד בהישגים ובספורט.

אורי אפק: אמנם אני מהבית, אבל בכל אופן אני מברך.

אורי אפק: אני שמעתי הרבה פעמים את הוועד האולימפי.

אורי אפק: עוד חידשתם לי והדברים היו מקצועיים ומאוד כנים וטוב מאוד.

אורי אפק: חשבתי שחבר-הכנסת ראלב מג'אדלה יזכיר לנו שהערבי האחרון עוד מהמגזר שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים זה היה טוב ב-76 והגיע הזמן שבמשלחת יהיה גם מישהו כזה.

גאלב מג'אדלה: זה אתם צריכים לחשוב על זה.

אורי אופק: אני רוצה לחזק את נושא הנשים, מה שנאמר, וטוב שיהיה פה דיון.

אורי אופק: ואם נשמעו פה דעות שונות, אני אומר, אם יש דבר חשוב, זה חוק הכנות חוק הכנות אולימפיות.

אורי אופק: חוק הכנות אולימפיות הוא הדבר הראשי שיבטיח את השקט התעשייתי שאתם כמהים אליו.

אבשלום וילן: גילי, סתם שאלת אינפורמציה.

אבשלום וילן: שהייתי בסיור הראו לי שמה מומחים לפסיכולוגיה.

אבשלום וילן: ספורטאים שמלמדים את האדם איך להגיע לשיא ברגע המכריע.

אבשלום וילן: והשאלה מהסקירה ככה שמעתי אותך בקטעים, כי הייתי צריך להיות בוועדות אחרות גם, אבל רק ממה שראיתי, יש פה איזה משהו, אלמנט פסיכולוגי שחוזר על עצמו בפוליטיקה, קוראים לזה לוזר.

אבשלום וילן: ואני לא מתייחס לאף אחד ספציפית כן.

אבשלום וילן: אבל לדוגמה, אם אברבוך במוט פעם אחרי פעם ברגע הקריטי משום מה לא עובר.

אבשלום וילן: יש לכם בכלל כלים, כי כל השאר קריטריונים מייצגים וזה.

אבשלום וילן: אבל כל העניין הפסיכולוגי שכמה שהוא משפיע בספורט, כמו בכל דבר, אם יש לכם בכלל איזה שהוא כלים להתמודד, להכין, לבדוק את זה, להגיד, כל המדד הזה זה לתחום אפל, או שיש קצת מידע שאפשר עם משהו עם לעשות.

צבי ורשביאק: עם המחקר יש לנו מסקנה.

צבי ורשביאק: לאברבוך אנחנו לא אומרים שזו אולימפיאדה.

צבי ורשביאק: כי במוקדמות הוא קופץ.

צבי ורשביאק: לא אומרים לו שזה גמר, עובדה ככה היה בסידני וככה היה באתונה.

צבי ורשביאק: לקלעים סוגרים את העניין, אומרים זה לא אולימפיאדה.

צבי ורשביאק: קלעי לקח חודש לפני זה על אותו מטווח מדליית זהב בקדם אולימפי.

צבי ורשביאק: כי שמה אין מתחרים, כן באו לא באו, שם הנקודות שאתה עושה.

צבי ורשביאק: בא לאולימפיאדה, מקום 16.

צבי ורשביאק: זה משהו שאנחנו מנסים להתמודד אתו.

יעקב סנדלר: אני הגשתי עכשיו בקשה למחלקת המחקר במכון וינגייט שיעשו מחקר על פרופיל של ספורטאי אולימפי מנצח ועל פרופיל של מאמן אולימפי.

יעקב סנדלר: הם הרימו את הכפפה, אני מקווה שיעשו מחקר, צריך לבדוק את זה, זה נקודה מאוד רצינית.

צבי ורשביאק: אנחנו דיברנו על נושא שבמשרד הספורט, משרד החינוך, מקצצים בתקציבים, אני חוזר ואומר, היה 126 מיליון והיום זה 55 מיליון.

צבי ורשביאק: אבל במקביל נוצר נזק נוסף.

צבי ורשביאק: גם מוסיפים ענפים.

צבי ורשביאק: כל הזמן מוסיפים ענפים.

צבי ורשביאק: והוא זכאי או לא זכאי, על כל פנים, המינהל מכיר בו כענף ומקבל כסף.

צבי ורשביאק: יותר מזה, עכשיו גם הספורטאים הלא אולימפיים הכינו יחידה לספורט הישגי שהמינהל אישר להם.

צבי ורשביאק: התוצאה היא מאותו כסף, תחכו עוד פעם.

צבי ורשביאק: זאת אומרת, המצב הרבה יותר גרוע וצריך לעצור את זה.

גילי לוסטיג: אז דיברנו על זה באמת כמה מילים קודם.

גילי לוסטיג: שההבדל בין אריק זאבי שלא זז בלי אותו פסיכולוג לעומת גל פרידמן שלא צריך את הפסיכולוג.

גילי לוסטיג: אבל זה המשחקים האולימפיים שעבדנו בשיתוף פעולה הכי הדוק אי פעם בנושא המנטלי.

גילי לוסטיג: היה לנו את שני פסיכולוגים שעבדו בצמוד עם רוב הספורטאים.

גילי לוסטיג: אחד הוא אפילו פסיכולוג קליני והשני זה אותו אחד שראית אותו בוינגייט, ד"ר בוריס בלומנשטיין, שהיה גם בצמוד אלינו בכפר האולימפי ובמשך כל המשחקים.

גילי לוסטיג: והוא ליווה את הספורטאים במחנות תחרות גם בארץ וגם בחו"ל לאורך כל הזמן.

גילי לוסטיג: אין לזה חוקים.

גילי לוסטיג: אני יכול להגיד שגם עם אברבוך הוא עבד בצמוד.

גילי לוסטיג: הנושא המנטלי הוא מאוד חשוב לנו ואנחנו שמים על זה תשומת לב רבה, מסיבות מובנות לא תמיד נחשפת.

גילי לוסטיג: חבר-הכנסת אבשלום וילן, במשפט אחד, הרבה מהאנשים שקובעים לנו, לפעמים בורחים מהתחום הזה, גם הספורטאים מוצאים בזה פתרון.

גילי לוסטיג: הוא אומר, "יש לי בעיה מנטלית" וואלה הכי קל מנטלית.

גילי לוסטיג: הרבה מהסיבות שספורטאים לא מצליחים הם ללא מנטליות בכלל, אבל זה קל להגיד מנטלי זה משהו רחוק, קשה למדוד אותו.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם את הישיבה.

אבשלום וילן: אני מציע רגע את שני הפסיכולוגים להעביר לבית"ר ירושלים, לאור מה שראיתי בעיתון אתמול, על האינטליגנציה הרבה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רוצה לדבר על האינטליגנציה, אני רוצה לדבר על כך, אם אתה כבר הזכרת את זה, אני רוצה לגנות את העובדה שיש שחקן שמגנים אותו או משמיצים על בסיס גזעני.

מל פולישוק-בלוך: וזה אני חושבת שאנחנו צריכים לגנות בכל תוקף.

אבשלום וילן: היה לנו עוד שלב, זה היה לפני שבוע בוועדה אצלנו היה דיון, אבל מה שקרה אתמול, ראיתי שעשו שם תחרות לשחקן המכוער.

אבשלום וילן: זה ממש חוצפה ושערורייה ואנשים נפגעו והמאמן.

אבשלום וילן: עוד לא ראיתי ירידה של ספורטאים כל-כך נמוך, כאילו צורה חיצונית של מישהו קובעת את רמתו הספורטיבית.

אבשלום וילן: ואני מאוד מקווה שהנהלת בית"ר ירושלים תתחיל להתעשת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם את הישיבה ולומר כך.

מל פולישוק-בלוך: אני רציתי לפתוח בזה ואני אסכם בזה.

מל פולישוק-בלוך: לפני כמה ימים נהרגה בתאונת דרכים נילי נטכו שהיתה ספורטאית מצטיינת בכדור-סל, בנבחרת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מלווים, לא באופן אישי, מלווים את נבחרת כדור-סל בנות ברעננה.

מל פולישוק-בלוך: והיה לה חלק גדול מאוד בהצלחה של הנבחרת הרעננית בשלבים יותר מוקדמים, יחד עם אחותה ובת-דודתה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה מכאן לשלוח תנחומים, גם שלחתי מברק להורים.

מל פולישוק-בלוך: אבל גם מבמת הכנסת אני רוצה לשלוח תנחומים.

מל פולישוק-בלוך: זה אלימות מסוג אחר, אבל מה שקורה לנו בתאונות דרכים התכוונתי, אבל אנחנו כולנו מיצרים על כך שספורטאית מוצלחת כל-כך מצטיינת בכל מה שהיא עשתה, לא אתנו יותר.

מל פולישוק-בלוך: ולנושא שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שמענו בסיפוק רב את הלקחים שאתם הפקתם מאולימפיאדת אתונה.

מל פולישוק-בלוך: אין לי ספק שאנחנו ראינו כאן עבודה מקצועית והתנהלות מקצועית של הוועד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מברכים אתכם על הפעילות שלכם ועל מגמת העלייה בהצלחה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מהדיון שהיה לנו כאן, אני יכולה כבר עכשיו לומר לכם שיהיו כאן ישיבות בנושאים האלה.

מל פולישוק-בלוך: על חשיבות הספורט בחברה הישראלית והכלים להרחבת פעילויות ספורט, כחלק מהתרבות הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: ובאופן ספציפי, שוקי, זה יהיה הכלי שלך, החינוך לספורט במוסדות החינוך במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: על תשתיות הספורט, נדון בנפרד; אנחנו נדון בפעולות באמצעים לקידום ספורט נשים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נדון בנפרד על מסקנות של אולימפיאדת הנכים ומה יהיה בהמשך.

מל פולישוק-בלוך: וגם נתייחס לתקשורת הלוקה בחסר, כשמדובר על מדליסטים נכים.

מל פולישוק-בלוך: תקציב הספורט יעלה גם על שולחננו, אולי זה יהיה אחד הנושאים הראשונים.

מל פולישוק-בלוך: כי אנחנו הולכים להחליט על בכלל תקציב המדינה ואני חושבת שמן הראוי להתייחס לזה לפני.

מל פולישוק-בלוך: ונושא נוסף שאני רוצה כבר להכניס כאן למסקנות שלנו וההחלטות של הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: להחליט על הקמת ועדת משנה לטיפול בנושא מניעת אלימות בספורט.

מל פולישוק-בלוך: אני מאוד מקווה שכשנכניס את ערכי הספורט, לא נצטרך כבר לעסוק כבר באלימות.

מל פולישוק-בלוך: אבל בינתיים אנחנו צריכים בו בעת לעסוק גם בנושא הזה כדי למנוע אלימות בספורט.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו מציעים את אבשלום וילן שטיפל בנושא עד כה לעמוד בראש הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לציין שאבשלום וילן הוא לא חבר ועדת החינוך אבל הוא ישמש בתפקידו כממלא מקום של יוסי שריד, שהוא חבר ממפלגתו מוועדת החינוך כפי שהבנתי מיועציי - זה תקין.

צבי ורשיאבק: הוועדה ההיא לא נעלמה.

מל פולישוק-בלוך: היא לא נעלמה, היא קיימת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעסוק פה בספורט במליאה ונושאים גם הספורט במגזר הערבי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: הישיבה נעולה.