ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 316, 2004-10-26 08:30

מל פולישוק-בלוך: ברשותכם, אנחנו נפתח את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אמורות היו לנו להיות הבוקר שתי ישיבות.

מל פולישוק-בלוך: אחת הם תשלומי הורים ואחת על מיצ"ב.

מל פולישוק-בלוך: לפי חובתנו, כשהמליאה מחליטה על דיון מהיר, אנחנו צריכים לקיים דיון תוך שבוע מיום ההחלטה.

מל פולישוק-בלוך: חבר-הכנסת משולם נהרי ביקש לדחות את הדיון למועד אחר, ולפיכך לא נקיים את הדיון בנושא המיצ"ב היום.

מל פולישוק-בלוך: לא קיבלתי נימוקים, אבל זה מה שקרה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להכריח אותו לקיים דיון, אם יש לו טעמים עמו בגלל גודל השעה והיום.

מל פולישוק-בלוך: זו לא הפעם הראשונה וזה לא האחרונה, זה קרה שאנשים מבקשים לדחות דיון, זה לא סוף העולם.

מל פולישוק-בלוך: ומכיוון שיש לנו עוד שני נושאים שהייתי רוצה לפחות בתחילת הישיבה שלנו להתייחס אליהם.

מל פולישוק-בלוך: חברי-הכנסת שנוכחים פה, אני חושבת שזה נוגע לכל אחד מכם, כל אחד מייצג את המורים, את ההורים, יש כאן מכל האיגודים.

מל פולישוק-בלוך: מורים מרשויות מקומיות.

מל פולישוק-בלוך: אז אני חושבת שזה בהחלט רלוונטי לכולנו, והנושא הראשון שאני רוצה לדבר עליו, שעלה לכותרות השבוע, זה המחאה של המורים והמנהלים על אלימות תלמידים כלפי המורים והמנהלים.

מל פולישוק-בלוך: לא יודעת אם זה באותה נשימה, אבל אני רוצה לעלות לסדר היום באותו הקשר, אני חושבת שכותרות מכותרות השבוע זה נושא חינוך.

מל פולישוק-בלוך: רבע מהמורים למתמטיקה ביסודי נכשלו במתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: בתי-הספר ישבתו היום למשך שעה במחאה על אלימות תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: לכאורה אין קשר, אלה המורים במתמטיקה נכשלו אולי כי הם לא יודעים את המקצוע, כאן יש אלימות תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: לכאורה אין קשר.

מל פולישוק-בלוך: ואני חושבת שיש קשר.

מל פולישוק-בלוך: כאשר מודיעים לנו שמורים נכשלו במבחנים במתמטיקה, לא לקבלת דוקטורט באוניברסיטה אלא בנושאים שאותם הם צריכים ללמד, אני חושבת שזה מפחית מכבודם של המורים, בצורה משמעותית.

מל פולישוק-בלוך: וכשאין כבוד, זה אנחנו כבר יודעים, במיוחד אנחנו הנשים.

מל פולישוק-בלוך: כשאין כבוד - יש אלימות.

מל פולישוק-בלוך: והדברים הם קשורים אחד בשני.

מל פולישוק-בלוך: לכן טוב עושה משרד החינוך ובמיוחד שרת החינוך, ששמה לה במטרה לעשות שינוי מן היסוד, ואני מקווה שכבר נתחיל באמת להתייחס לדוח דברת ולכל השינויים והרפורמות.

מל פולישוק-בלוך: משום שאם רמת המורים לקויה - היחס אליהם לקוי.

מל פולישוק-בלוך: ויש לזה ביטויים שונים.

מל פולישוק-בלוך: אני מוכנה לחזור לדברים שנאמרו על מורה שנפצעה כאשר זרקו עליה פצצת מים ומנעו ממנה פינוי.

מל פולישוק-בלוך: אני ראיתי יחד אתכם בוודאי את אותה מורה בתיכון ברמת הגולן ששרפו לה את המכונית.

מל פולישוק-בלוך: וכל יום יש סיפורים חדשים, חדשות לבקרים.

מל פולישוק-בלוך: אני תמיד מנסה לחשוב מהתקופה שאני הייתי מורה, זה אמנם היה לפני שנות דור, אבל בכל זאת, אני זוכרת גם בתקופה הזאת איך הילדים רצו עם פצצות מים.

מל פולישוק-בלוך: וזה היה משעשע ונחמד.

מל פולישוק-בלוך: אבל השעשועים של אתמול זה הפך להיות מפחיד.

מל פולישוק-בלוך: לפני כמה ימים קראנו על ילד מבית-ספר יסודי שהגיע עם אקדח טעון.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לנתק את המצב בבתי-הספר ממה שקורה בחברה הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: החברה הישראלית כולה אלימה, אנחנו אלימים בכבישים, אנחנו אלימים בגבולות, אנחנו אלימים בכל מקום שהוא.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להתנתק גם מאלימות.

מל פולישוק-בלוך: מי שרוצה להתייחס, בשמחה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לומר לכם שזה רק הפתח לדיון יותר מעמיק, יותר רציני שנקיים, לא בחטף, אלא בשבועות הקרובים, בנושא של האלימות הגואה בבתי-הספר שלנו.

מל פולישוק-בלוך: ואולי אנחנו צריכים בעצם לקרוא לנושא, "האלימות הגואה בחברה הישראלית", תוך השלכות גם על בתי-הספר במדינת ישראל.

גאלב מג'אדלה: בוקר טוב לכולם.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה קודם להוסיף שלצערי כנראה שבתחומים השליליים יש גם שוויון.

גאלב מג'אדלה: היתה אלימות בשבוע שעבר באותו יום, כמעט באותה שעה, בשלושה בתי-ספר ערביים.

גאלב מג'אדלה: בכפר קרע - כמעט 70 תלמידים היו שותפים לקטטה.

גאלב מג'אדלה: התערבה המשטרה, היו מעצרים והיו גם פצועים.

גאלב מג'אדלה: לא רחוק משם, פחות משלושה ק"מ בתיכון ערערה-משולש, היו שם קטטות אותו דבר ופצועים.

גאלב מג'אדלה: והיו אנשים שקיבלו טיפול רפואי וגם המשטרה התערבה.

גאלב מג'אדלה: ואני הגשתי הצעה לסדר היום כמחאה בנושא האלימות בבתי-הספר במליאה.

גאלב מג'אדלה: אני רוצה לכם, מבדיקה שעשיתי, הלוא זה לא רחוק מהבית שלי, זה 5-9 ק"מ.

גאלב מג'אדלה: בשני המקרים, שני מנהלים חדשים, אין להם הרבה ניסיון ויש אפילו זעקה, לא של אנשים שאני נמנה עליהם, שכאן משרד החינוך נכשל למנות מורים אחרי שהיו שם מנהלים ותיקים שעשו סדר.

גאלב מג'אדלה: אני במקרה בכפר קרא מכיר את המנהל שפרש, היה מנהל משכמו ומעלה, זה היה בית-ספר למופת.

גאלב מג'אדלה: וזה טענה שצריך לבדוק אותה.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שהבית יש לו חלק גדול במה שקורה.

מל פולישוק-בלוך: כי הוא משמש דוגמה, דוגמה מאוד חיובית בנושא של האלימות.

גאלב מג'אדלה: אלימות לא מתחילה באותו יום, לא מתחילה בבית-הספר, מתחילה לפני זה.

גאלב מג'אדלה: אם אני אומר שיש עובדה, שני מנהלים חדשים, יחסית צעירים, אני לא רוצה לפרט גם לגבי אחד מהם, ואותו בית-ספר, היה בית-ספר למופת וההתנהלות שלו.

גאלב מג'אדלה: אז יש פה משהו שצריך לבדוק אותו.

גאלב מג'אדלה: זה לא זועק לשמים?

גאלב מג'אדלה: אז ההורים לא משוחררים מאחריות, והבית והחברה.

גאלב מג'אדלה: אבל עובדה, בבית-הספר הזה לא היתה אלימות 15 שנה.

גאלב מג'אדלה: אז אני מאוד מבקש ממך שאנחנו בעניין הזה נקיים דיון מסודר, ארוך, נזמין גם ועדי-הורים, גם מנהלים ונקיים את זה מסודר.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להוסיף ולתמוך במה שאתה אומר, שבנושא של האלימות באמת אין אפליה.

מל פולישוק-בלוך: הבוקר נדמה לי, וכיוון שחבר-הכנסת משה גפני איננו פה, אני אגיד בשמו, אם יורשה לי.

מל פולישוק-בלוך: שהבוקר פורסם גם על מקרה של אלימות בבית-ספר חרדי שבו ילדים פגעו בחבריהם, לא כלפי המורים, ופצעו אותו מאוד מאוד קשה.

מל פולישוק-בלוך: אז באמת בכל שכבות האוכלוסייה, בכל זרם שהוא, וזה לא לכבוד גדול.

מל פולישוק-בלוך: לעניין הערה הקטנה שמישהו ככה רמז מאחורנית, אז אני מודיעה לכם, אנחנו הוצאנו אתמול שינויים לסדר היום.

מל פולישוק-בלוך: וסדר היום: 08:30 יום שלישי, 26.10.2004, אלימות בבתי-הספר - תחילת הדיון.

מל פולישוק-בלוך: ואחר-כך אנחנו מתחילים תשלומי הורים, אז מי שלא מעניין אותו נושא האלימות, בהחלט יכול ללכת לשתות קפה בקפיטריה.

מל פולישוק-בלוך: אני חשבתי שמכיוון שכולכם יש לכם חלק בעניין, וכפי שאמר חבר-הכנסת, זה לא מתחיל ונגמר בבית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: זה בבית, זה ברחוב, זה בבית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: אז אני חושבת שכל מי שפה, יש לו חלק ובטח רצון למגר את התופעה.

זאב דורות: הכוונה היא שהנושא הוא כל-כך חשוב, שאי אפשר לדון בצורה חפוזה בו.

זאב דורות: צריך להקדיש לזה כמה ישיבות, ואנחנו רוצים לבוא מוכנים.

מל פולישוק-בלוך: אדוני הנכבד, הרי זה מה שאמרתי בפתיחת דבריי.

מל פולישוק-בלוך: אני פשוט מעלה את זה בגלל שזה עלה לכותרות.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו מתכנסים היום, אנחנו לא יכולים להתעלם מהנושא, אנחנו מקדישים לו דקות ספורות רק בשביל לעלות את זה.

מל פולישוק-בלוך: הטיפול המעמיק, הנכון, עם אנשי מקצוע, גם משרד החינוך, גם מאנשי החינוך באקדמיה ואולי מהמשטרה גם או מגורמים אחרים, אנחנו נעשה את זה בימים הקרובים, לא עכשיו.

גלית פרבר: יש עשר הצעות דחופות לסדר, שהשרה מחר משיבה עליהם ואני מניחה שבעקבות זה הדיון יעלה.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה יהיה דיון.

גילה פינקלשטיין: ללא ספק מצב חירום בחינוך.

גילה פינקלשטיין: ללא ספק, אין סמכות הורים, אין סמכות מורים והמורה בעצם הפך לשק איגרוף של החברה הישראלית, אשם בכל דבר שקורה בבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: ואנחנו יודעים שבחמש השנים הראשונות עוזבים 50 אחוז מהמורים.

גילה פינקלשטיין: ודווקא עוזבים הטובים.

גילה פינקלשטיין: וחשבנו איך באמת להיאבק בנושא הזה, שהטובים יישארו.

גילה פינקלשטיין: וכאן באה ועדת דברת עם הצעות מאוד טובות.

גילה פינקלשטיין: במטרה, שכמו שהטובים לטיס, הטובים יהיו להוראה.

גילה פינקלשטיין: כי אחרי הכל, הנוער והילדים, הם לא הוצאות אלא הם השקעות, והם לא עתיד כמו שאנשים אומרים, אלא הילדים הם ההווה ולא העתיד.

גילה פינקלשטיין: על-פי החינוך, יוחלט מה יהיה כאן בהווה ומה יהיה כאן בעתיד.

גילה פינקלשטיין: כפי שידוע לכם, לפני שלוש שנים, הוחלט פה בכנסת על חוק זכויות הילד.

גילה פינקלשטיין: בזמנו אני הייתי מנהלת, ומאוד שמחנו כולנו והשקנו כוסית, היתה שמחה גדולה, חוק זכויות התלמיד, ובאמת זה חוק מצוין.

גילה פינקלשטיין: בקריאה ראשונה בחוק הזה, מיד צרם לי שכתוב, "כבוד התלמיד, כבוד הזולת" ולא מוזכר "כבוד עובד ההוראה".

גילה פינקלשטיין: והגשתי תיקון לחוק שיוסיפו את "כבוד עובד ההוראה".

גילה פינקלשטיין: ושהמורים, כשהם קוראים את מגילת זכויות הילד, שהיא מגילה נהדרת ובאמת שומרת על שלומם של הילדים.

גילה פינקלשטיין: ושמחתי איתה מאוד ואני שמחה עם חוק זכויות התלמיד.

גילה פינקלשטיין: אבל התיקון הזה של "שמירה על כבוד המורה", היה חסר לי.

גילה פינקלשטיין: וכשהמורים קוראים את חוק זכויות התלמיד בתחילת שנת הלימודים, שיעיינו בזה, יציינו וידונו ויהיה סיג ושיח בנושא של סמכויות המורה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו גם יודעים שסף הכניסה למכללות עלה, ואני יודעת מפניות של נערות בוגרות שאמרו שלא התקבלו למכללות, ואמרתי להן, "תעשו מאמץ".

גילה פינקלשטיין: יש בזה מינוס אבל יש בזה גם פלוסים גדולים שהנה כדי להתקבל למכללה להיות מורה - צריכה שתהיה לך תעודת בגרות ברמה גבוהה.

גילה פינקלשטיין: וזה גם שינוי שהוא מקדם את הנושא שלנו.

גילה פינקלשטיין: כבוד המורה, שבעזרת דיונים, התלמידים יחשבו.

גילה פינקלשטיין: ונעסוק בנושא הזה, יש סיג ושיח בנושא והמורה יפסיק להיות שק האגרוף של מדינת ישראל.

גילה פינקלשטיין: מה שחסר לנו כאן מאחר והייתי 32 שנה בשדה החינוך, לשמור ולהבהיר מתי לעגן בחוק את סמכויותיו וזכויותיו של המורה.

גילה פינקלשטיין: כי יש מורים שחוששים לבוא לבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: ועיינתי ומצאתי שבמדינות שונות בעולם, למשל במדינת טנסי, תקיפה של עובד הוראה גוררת הרחקה מיידית של התלמיד התוקף לפרק זמן לא פחות משנה.

גילה פינקלשטיין: יש מדינות שבהם באמת מעגנים את זה בחוק ושומרים על המורה.

גילה פינקלשטיין: כי יש באמת מורים, אני זוכרת שהיו מורים שאמרו לי בארבע עיניים, "אני חוששת להיכנס לכיתה, אין לך מושג כמה אני פוחדת לעמוד בפני הכיתה".

גילה פינקלשטיין: ומורים טובים ומורים שיש מה לומר.

גילה פינקלשטיין: יש כיתות יותר קשות, פחות קשות.

גילה פינקלשטיין: אני גיליתי שזכות המורה לדרוש כי תלמיד יורחק על תקיפה, שלא ישובץ שוב בכיתתו.

גילה פינקלשטיין: יש זכות כזאת במדינות שונות בעולם.

גילה פינקלשטיין: באריזונה למשל, מורה רשאי לבקש שלא לקבל תלמיד חזרה לכיתתו.

גילה פינקלשטיין: אני מוצאת במדינות שונות זכויות וסמכויות למורה.

יצחק קדמן: את יודעת שבמקרה התקיפה האחרון, זה היה של ילד שהוא הורחק לצמיתות מבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: אסור להרחיק תלמיד וזכותו ללמוד.

גילה פינקלשטיין: אז לכן כאן אנחנו צריכים את השילוב של סמכות הורית וסמכות מורית.

גילה פינקלשטיין: אם ההורים והמורים ישלבו יחד, ישתפו יחד פעולה.

גילה פינקלשטיין: וחס וחלילה לא יקרה דבר כזה שירחיקו ילד לצמיתות וילד לא ילמד.

גילה פינקלשטיין: אסור שיהיה דבר כזה.

גילה פינקלשטיין: ראיתי בבתי-הספר בתל-אביב, עבדנו קבוצת מנהלים ביחד, תקנון ושיטה.

גילה פינקלשטיין: תקנון שקובע נהלים בבית-הספר שיושבים במשותף.

גילה פינקלשטיין: מועצת התלמידים, הורים, מורים, תלמידים, נציגות ההנהלה.

גילה פינקלשטיין: התקנון הזה הביא אווירה נהדרת ואקלים מיטבי לתוך בית-הספר.

גילה פינקלשטיין: אז פשוט תוצאה מיידית, החלטה מיידית, פתרון מיידי, אותו תקנון שהוחלט על-ידי כל הגורמים שנמצאים בבית-הספר, יש לזה השפעה עצומה.

גילה פינקלשטיין: ואני ממליצה לפעול בכיוון הזה, של תקנון משותף, של מועצת תלמידים, הנהלת בית-הספר, המורים וההורים.

גילה פינקלשטיין: שיתוף פעולה שבהחלט יוליד אווירה נעימה בבית-הספר ואווירה מיטבית שעליה אנחנו מדברים היום.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: בהרבה מאוד בתי ספר זה קיים, ובכל זאת זה לא פותר את הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: אז אני לא חלילה חושבת.

זאב דורות: בכל בתי-הספר זה קיים.

זאב דורות: יש תקנון.

מל פולישוק-בלוך: לא, אני מדברת על משהו אחר, לא על תקנון.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על מערכת יחסים.

גילה פינקלשטיין: אמנה.

מל פולישוק-בלוך: אבל הרבה מאוד מכניסים את זה כדרך פעולה.

מל פולישוק-בלוך: מי שאלים, אלים.

מל פולישוק-בלוך: לכן בצד התקנון ובצד החינוך לערכים וכל הדברים החיוביים שאת מדברת עליהם, אני בהחלט חושבת שאנחנו צריכים לקיים דיון ספציפי על חקיקה שתיתן יכולת למורה לעמוד בפני כיתה.

מל פולישוק-בלוך: וכנראה שזה לא יכול להיות רק ברצון טוב או אפילו לא בהנחיות של משרד חינוך, אלא ממש בחקיקה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להוביל פה מהלך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו באמת צריכים לבקש מה-מ.מ.מ.

גילה פינקלשטיין: יש, אני ביקשתי.

גילה פינקלשטיין: דוגמה, באנגליה כשילד נרשם לבית-הספר, הוריו חותמים על חקיקה שמבטיחה על מה יהיה.

מל פולישוק-בלוך: בסדר, אנחנו נבדוק את כל הדברים האלה.

מל פולישוק-בלוך: נביא את זה פה לדיון, נראה מה אפשר לעשות בחקיקה.

מל פולישוק-בלוך: גילה, אני אשמח מאוד לשתף אתך פעולה בחקיקה בנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: מעבר לזה, זה נורא שאני אומרת את זה, אבל מדינת ישראל כל הזמן מקצצת שוטרים.

מל פולישוק-בלוך: וכאשר במדינת ישראל מקצצים שוטרים - אז האלימות ברחוב עולה.

מל פולישוק-בלוך: ואתה נותן דוגמה של אחד שבלאו הכי סולק מבית-הספר, מסיבות, לא משנה כרגע מה הסיבות.

מל פולישוק-בלוך: אנשים גם כשיש חוק וחוק צריך להיות, ורצון טוב להיות, וחינוך לערכים צריך להיות.

מל פולישוק-בלוך: אבל צריך גם מישהו שיאכוף את החוקים.

מל פולישוק-בלוך: וזה אין לנו.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו רק מקצצים כל הזמן באלה ששומרים על שמירת החוק.

מל פולישוק-בלוך: ולכן אנחנו צריכים גם לקרוא לממשלת ישראל לעשות סדר ברחובות שלנו, כי משמה זה מתחיל, מאכיפת החוקים.

רמי אמיתי: מעבר לאמירות היפות, "זרקו או לא זרקו", זה לצורך הפרוטוקול.

רמי אמיתי: שהילד שהיכה זרקו אותו, אף אחד לא יודע מה היו הסיבות.

רמי אמיתי: לדעתי, אני לא שמעתי אף אמירה שמשרד החינוך, ופה מתחיל הסיפור.

רמי אמיתי: כי גם אם נרצה ליישם את החוקים שהמשרד אישרו אותם מראש, אנחנו בבעיה.

רמי אמיתי: ואתה צדקת באלף אחוז, הבעיה היא זה חברה שאנחנו לעתים לא מפעילים את הכוח שצריך, ולא כוח פיזי כמובן.

רמי אמיתי: ואם ילד עשה מה עשה, מותר גם להעניש אותו.

רמי אמיתי: אבל ציפיתי מהשרה אתמול, אחרי הגל האחרון, לאיזה שהיא אמירה לציבור.

רמי אמיתי: כי זה ששעה לא למדו, באמת.

רמי אמיתי: משרד החינוך צריכה לצאת בsay - מאוד ברור, וגם לתת לבתי-הספר את הכלים לטפל בדבר כזה.

רמי אמיתי: אם ילד שזרק נפץ ופצע מאבטח - לא יכול להיות באותו מקום.

רמי אמיתי: ואת זה אנחנו לא רואים לצערי.

אילן בהירי: אני רוצה להתייחס להערה הראשונה שלך, כמעט בפתיחת הדיון, שדיברת על המורים ואמרת, "25 אחוז מהמורים נכשלו במבחנים".

אילן בהירי: את יודעת, זה כבר יוצר איזה שהיא אוירה אנטי המורים.

אילן בהירי: אפשר היה להגיד 75 אחוז הצליחו, שזה קצת מסבר את האוזן אחרת.

מל פולישוק-בלוך: את ברירת המחדל מבחינתי זה שכולם צריכים להצליח בחדר שהם מלמדים אותו.

מל פולישוק-בלוך: מה פתאום אני צריכה להגיד תודה לאלה שיודעים את החומר?

אילן בהירי: אני לא אמרתי שצריך להגיד תודה.

אילן בהירי: אבל אפשר גם להציג את זה ש-75 אחוז במקום על 25 אחוז, צריך לחשוב איך אנחנו שוקעים.

אילן בהירי: אז זאת הערה לסדר.

מל פולישוק-בלוך: לא מקובל עלי, אבל תמשיך.

אילן בהירי: אבל מותר לי להביע את דעתי.

אילן בהירי: אני רוצה לדבר לגבי התייחסות של הנושא של האלימות.

אילן בהירי: אני הרבה פעמים הצעתי כאן דבר אחד שכן צריך לחשוב עליו, במשרד החינוך.

אילן בהירי: צריך לפתוח קו פתוח למורים ומנהלים שנמצאים במצוקה.

אילן בהירי: זה מאוד חשוב.

אילן בהירי: כי תלמידים נמצאים במצוקה, הורים נמצאים במצוקה.

אילן בהירי: במשרד החינוך, של משרד החינוך, שמורה יחזור הביתה לאחר התסכול שעובר.

אילן בהירי: אני רוצה שיהיה קו פתוח מיוחד למורים ולמנהלים, לאנשי חינוך.

אילן בהירי: יש "אופנות" בחינוך, האופנות של חינוך מיוחד.

אילן בהירי: הילדים האלה שהם אלימים יש להם בעיות.

אילן בהירי: לא כל ילד הוא אלים.

אילן בהירי: צריך לחשוב לפתוח בתי-ספר מיוחדים.

אילן בהירי: לחזור לנושא הזה לילדים האלה, בטיפול הזה, ואז אולי אפשר כן לעצור את זה.

אילן בהירי: זה כרגע הצעות שבאות מהמותן.

אילן בהירי: אבל בזמנו היה פרופסור שמעון זקס ז"ל שהוא היה אחראי על החינוך המיוחד.

אילן בהירי: היה לי הכבוד להיות התלמיד שלו, היה לי הכבוד להיות קצת יותר במערכת אחרת.

אילן בהירי: ותמיד דיברנו על הדברים האלה.

אילן בהירי: והוא אמר: "האופנות האלה משתנות".

אילן בהירי: פעם בית-ספר כזה, פעם חוק שילוב.

אילן בהירי: וזה בעצם החטאה מאוד גדולה.

אילן בהירי: ואגב, לגבי המגזר הערבי, אני יכול לספר ואני לא רוצה לנקוט כרגע במקום.

אילן בהירי: צלצל אלי מנהל חטיבת ביניים שזכה במכרז בשנה שעברה רשמית.

אילן בהירי: הוא אומר לי, "אני במצוקה נוראית, חמולה אחרת מתנגדת לי, אני שכבתי בבית-חולים כי היכו אותי, אני ניסיתי למצוא אפשרויות שיעשו סולחה גם דרך ירדן".

אילן בהירי: הוא אומר, "אני חושש לבוא לבית-הספר, אני חושש לחיי".

אילן בהירי: אמרתי לו, "לך למשטרה".

אילן בהירי: הוא אומר לי, "לא, הם יכולים לירות מול המשטרה גם".

אילן בהירי: אז צריך לחשוב גם על הדברים אצלכם, איך פותרים את זה.

גאלב מג'אדלה: אני לא מופתע מה שאתה אומר.

אילן בהירי: לא אבל צריך לחשוב איך עוזרים גם לאנשים כאלה.

אילן בהירי: אם הוא זכה רשמית בכל הדברים, צריך לשבת ולחשוב איך עוזרים לאנשים האלה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: נציגת ההורים.

אתי בנימין: קודם כל, אני מאוד מברכת על זה שהעלית את הנושא לדיון ולסדר היום, למרות שאנחנו נעלה אותו בהזדמנות נוספת בצורה מכובדת יותר, אבל זה היה חייב להיות גם היום.

אתי בנימין: אני יושבת פה ואני שומעת את הקהל הנכבד הזה, אני עוקבת אחרי התקשורת.

אתי בנימין: זה לא פעם ראשונה שהנושא הזה עולה לכותרות.

אתי בנימין: זה עלה לכותרות כבר גם לפני שנה, כאשר מנכ"לית משרד החינוך אמרה, "ההורים אשמים".

אתי בנימין: אבל מאז לא נעשה כלום, ואף אחד לא מוכן לקחת אחריות.

אתי בנימין: הגיע הזמן שגם ההורים וגם המנהלים וגם המורים וכולם ייקחו אחריות על מה שקורה במערכת.

אתי בנימין: המערכת הזאת קורסת.

אתי בנימין: אני לא אומרת שההורים בסדר, אני לא אומרת שהתלמידים בסדר, אבל אני אומרת שגם המנהלים וגם המורים לא בסדר.

אתי בנימין: אם מורה לא יודע לכבד את התלמיד, אם מורה דורש מתלמיד, תגיע לכיתה בזמן והוא בעצמו לא נכנס לכיתה בזמן, כי הוא צריך לסיים את הקפה שלו, אחרי הצלצול יישאר עוד 10 דקות בהפסקה.

אתי בנימין: וכי יהיה המקרה במדינת ישראל שקמו מורים והתמרמרו.

אתי בנימין: המנהלת שאמרה להם, "אתם, איך שיהיה צלצול נכנסים לכיתה".

אתי בנימין: מורה לא יכול לדרוש מתלמיד לכבד אותו אם הוא לא מכבד את התלמיד.

אתי בנימין: חברים, הגיע הזמן שאנחנו ניקח אחריות ושנעשה מעשה.

אתי בנימין: וזה שאתמול הושבתה המערכת שעה בבוקר, זה היה פשוט בושה.

אתי בנימין: מבחינתי, זה אקט אלים.

אתי בנימין: לא יכול להיות שהמערכת תושבת.

אתי בנימין: אפשר היה להקדיש אתמול את כל היום, ליום לימודים בנושא האלימות.

אתי בנימין: זה לא מדובר בתקציבים, זה לא מדובר בכלום, מדובר פה בדרך עבודה לא נכונה.

אתי בנימין: הנושא הזה עלה לכותרות לפני שנה, לא נעשה כלום במשך השנה.

אתי בנימין: הנושא הזה הוא היום בכותרות עוד פעם, אנחנו מקיימים דיונים ולא נעשה כלום.

מל פולישוק-בלוך: הרעיון שאת אומרת הוא בהחלט נכון.

מל פולישוק-בלוך: אם היו מקדישים את כל היום, משביתים מלימודים אחרים ועושים יום בנושא הזה, זה היה הרבה יותר חינוכי, הרבה יותר מועיל והרבה יותר חזק.

אתי בנימין: אני היום, כיושבת-ראש ארגון ההורים בירושלים, מובילה מהלך בעיר ירושלים ואני נפגשת עם כל אחד מוועדי ההורים בעיר, ביחד עם מנהל בית-הספר ואני מלמדת אותם לעבוד יחד, לא בצורה אלימה.

אתי בנימין: וכשיש תלונה על מורה, לא ללכת ולנזוף למורה, אלא לברר ולעשות בירור יחד עם המנהל ויחד עם המורה, בצורה תרבותית.

אתי בנימין: וזו הדרך שאנחנו באמת מחנכים ומנסים להוביל.

אתי בנימין: אנחנו לא יכולים לעשות את זה לבד, אנחנו צריכים שיתוף של המנהלים ושל המורים יחד.

יולי תמיר: כמו כולם אני מודאגת מהבעיה אבל אני לא תולה הרבה תקוות בחקיקה.

יולי תמיר: אני אגיד לך את האמת.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא הציע שזה יהיה הדבר היחידי.

יולי תמיר: לא רק בשאלה של ייזום את החוק, אלא גם בשאלה של היכולת של בית-הספר שמתנהל על-פי חוקים וכבר מביאים אליו את המשטרה, אז הוא כבר במצב מאוד גרוע.

יולי תמיר: מה שכן נדמה לי שמשרד החינוך, חייב לקחת על עצמו את העניין של פעילות מונעת.

יולי תמיר: זה רע מאוד שאנחנו עושים את הפעילות הזאת תמיד בדיעבד.

יולי תמיר: כל פעם אנחנו מופתעים מחדש שזה קורה.

יולי תמיר: יש דוח מצוין של מתן וילנאי שאף אחד לא יישם אותו.

יולי תמיר: אני בזמנו נתנו לי דיסק של התוכנה להפעלה.

יולי תמיר: הלכתי לשאול בתי-ספר כמה אנשים הפעילו בבתי-ספר.

יולי תמיר: ואני אשמח לשמוע מכם תשובה.

יולי תמיר: כמה בתי-ספר מפעילים היום תכנית לכל התלמידים בנושא מניעת אלימות.

יולי תמיר: לפחות במקומות שאני שאלתי, אמרו לי שזה לא מופעל.

יולי תמיר: ולכן נראה שהבריחה מפעילות מונעת, היא הבריחה העיקרית והאחריות העיקרית כאן היא של המשרד.

יולי תמיר: אל"ף, הוא זה שצריך לעשות את הפעילות עם המורים והתלמידים וההורים.

יולי תמיר: זה לא דבר ספורדי שפה גם אם יש יוזמות מאוד ברוכות, שזה יכול להיות באופן וולונטרי.

יולי תמיר: ושנית, זה צריך להיות חלק בלתי נפרד מתכנית הלימודים.

יולי תמיר: אז אם זה לא חלק מתכנית הלימודים, ככה תמיד יתייחסו לזה כעוד איזה שיח עודף שמופיע עונתית אחרי שקרה משהו.

מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע את משרד החינוך.

אלה אלגריסי: אני אחראית על מניעת אלימות במערכת החינוך, שירות פסיכולוגי ייעוצי.

אלה אלגריסי: אני רוצה להגיד כמה דברים.

אלה אלגריסי: אחד, אני יכולה על צוות על אלפי בתי-ספר ובאמת אחוז גדול מאוד של בתי-ספר שעושים עבודת מניעה והטיפול באקלים חינוכי מיטבי הוא חלק מתכנית הלימודים ומחיי בית-הספר.

אלה אלגריסי: כולל עשרות יישובים בארץ שהיישוב כולו הכריז על הטיפול באלימות כיעד ראשוני שלו.

אלה אלגריסי: ובתי הספר, בתוך תכנית אסא ושלא בתוך תכנית אסא, נמצאים בעבודה משותפת עם הרשות המקומית ועושים עבודה יישובית.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בדיון הבא, אתם תציגו לנו את מה אתם עושים במפורט.

מל פולישוק-בלוך: והאם ואיך זה השפיע.

אלה אלגריסי: החל מהשבוע הבא כל בתי-הספר במדינת ישראל שרוצים לעשות אבחון, באתר האינטרנט של משרד החינוך, ישנם שאלונים לבתי-הספר שיכולים להוכיח ולהראות שינוי כל הזמן, אבחון כל הזמן, בניית תכנית מותאמת לבית-הספר.

אלה אלגריסי: שזה שינוי מאוד גדול של המשרד כרגע.

אלה אלגריסי: וככה, כשיש דברים יותר מעניינים בכותרות, הדברים האלה הם לא בכותרות.

אלה אלגריסי: אתמול כל מערכת החינוך במדינת ישראל עשתה עצירה.

מל פולישוק-בלוך: אין בכל בית-ספר אינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: חצי מבתי-הספר לא מחוברים לאינטרנט.

אלה אלגריסי: הדיון פה יכול להתמקד בכל מה שלא בסדר ובכל מה שאין.

אלה אלגריסי: אבל אני יכולה למשל לספר לכם שאתמול בצהרים התקשרה אלי מדריכה מהמגזר הדרוזי וסיפרה לי על התארגנות נפלאה של בתי-ספר שאין בהם אינטרנט.

אלה אלגריסי: שפנו לבתי-ספר השכנים שלהם וביקשו לעשות שאלון דרכם.

אלה אלגריסי: וכבר התארגנו וכבר פנו.

אלה אלגריסי: זאת אומרת, השאלה מה שמים פה בחדר בפוקוס.

אלה אלגריסי: כל בתי-הספר אתמול בארץ עשו עצירה ועשו דיון ודיברו על הנושא של מניעת אלימות.

אלה אלגריסי: כל בתי-הספר קיבלו מסמך מסודר ממשרד החינוך.

אלה אלגריסי: עם רעיונות והצעות ואיזה שאלות נראה לנו נכון לגעת בהם, ועסקו בהם.

אלה אלגריסי: אני רוצה לחזור לתחילת דברייך ואני רוצה להגיד מה שאמרתי גם לפני כל עם ישראל בטלוויזיה.

אלה אלגריסי: כבוד האדם הוא לפני כל עיסוק בכל נושא של הצלחות וכישלונות של מורים.

אלה אלגריסי: וזה טעות, אני חושבת שיש פה מסר כפול גם בחדר הזה.

אלה אלגריסי: אנחנו מצד אחד אומרים שצריך לטפל באלימות ואנחנו צריכים לדאוג שבתי-הספר יעשו את העבודה.

אלה אלגריסי: ומצד שני, יש משהו באמירות שלנו שמחליש את הידיים של מי שעושים את המלאכה.

אלה אלגריסי: אסור לנו להגיד שאם מורה נכשל במתמטיקה, מותר לפגוע בו פיזית.

מל פולישוק-בלוך: מי אמר את זה?

אלה אלגריסי: כי זה מה שעלה כאן.

אלה אלגריסי: כי כישלון במתמטיקה לא קשור לכבוד האדם הבסיסי.

מל פולישוק-בלוך: תסלחי מאוד, אז כנראה שיש לכם באמת בעיה בהבנה.

אלה אלגריסי: סליחה, מורים טובים זה נפלא, מצוינות זה בהחלט אחד הדברים שאני הכי מאמינה בהם.

מל פולישוק-בלוך: לא זה מה שנאמר ואני רוצה לעצור אותך בנקודה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: כולם צריכים להיזהר, כל הזמן צריך להיזהר.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני אבהיר את הדברים אם לא הובנתי כהלכה.

מל פולישוק-בלוך: כאשר מורים מתנהגים כמו ששמענו עכשיו, באים מאוחר לכיתה ולא מכבדים את התלמיד; כאשר הם פוגעים ואפשר להביא כאן בן-אדם שייתן הרבה דוגמאות שהם פוגעים בתלמידים, בסגנון הדיבור אליהם, בפנייה אליהם, בהתייחסות אליהם.

מל פולישוק-בלוך: כאשר הם מראים חוסר מקצועיות בתחום העבודה שלהם עצמם, כאשר הם עצמם, שצריכים ללמד מתמטיקה נכשלים במבחן שהם צריכים לתת לתלמידים או בדומה לזה.

אלה אלגריסי: האם מותר להכות אותם?

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: אם כך את האלימות במערכת החינוך, אז יש לך בעיה בסיסית.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא אמר שמותר ולמה את אומרת דברים כאלה.

מל פולישוק-בלוך: זה מאוד חמור מה שאת אומרת.

מל פולישוק-בלוך: כי אחר כך יצאו החוצה ויגידו, יושבת-ראש ועדת החינוך של הכנסת אמרה לפני קהל רב שצריכים להכות מורים כי הם נכשלו במתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: אז אני מבקשת ממך לא לרמוז ולא לומר ולא להתכוון, כי אף אחד לא אמר זה ולא מתכוון לזה.

מל פולישוק-בלוך: שאני מדברת על המכלול של יחס מורים ותלמידים, אני מדברת על כבוד האדם.

מל פולישוק-בלוך: זה בדיוק מה שאני מדברת.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לכבד בן-אדם שלא מכבד אותך ולהיות מקצועי ולעשות עבודה רצינית ולדעת לפתור את המתמטיקה, בין היתר, זה עניין של כבוד.

מל פולישוק-בלוך: את לא יכולה לכבד תלמיד שאת באה ללמד אותו מתמטיקה כשאת בעצמך לא יודעת את החומר.

מל פולישוק-בלוך: זה לא כבוד.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני חוזרת ואומרת שיהיה ברור, הקשר הוא היחס של המורה לתלמיד.

מל פולישוק-בלוך: זה יוצר את הכבוד או את אי הכבוד.

מל פולישוק-בלוך: אי כבוד - יוצר אלימות.

מל פולישוק-בלוך: זאת טענתי.

מל פולישוק-בלוך: היחס של אי כבוד נוצר מכמה מרכיבים.

מל פולישוק-בלוך: אני פשוט לקחתי ואספתי כאן אוסף של כותרות מהשבוע האחרון.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאמרתי, ולא אמרתי לחלוטין שמי שלא יודע מתמטיקה, לא צריך לכבד אותו.

מל פולישוק-בלוך: אז אני לכן חוזרת ואומרת שלא יהיה אי הבנות.

מל פולישוק-בלוך: מורה צריך לכבד את התלמיד שלו, נקודה.

מל פולישוק-בלוך: תלמיד צריך לכבד את המורה שלו.

מל פולישוק-בלוך: גם זה וגם זה.

מל פולישוק-בלוך: גם ההורים שהם חלק מהמשולש הזה, כולם צריכים לכבד.

מל פולישוק-בלוך: כדי שנוכל לכבד - צריכים לראות איך פועלים.

מל פולישוק-בלוך: אני טוענת שחלק מהמקצועיות של המורים או אי מקצועיותם - פוגעת בכבודם.

מל פולישוק-בלוך: זאת טענתי.

מל פולישוק-בלוך: והלכתי אמנם מכותרת, אבל המהות היא החשובה, לא הכותרת ולא האמירה של מתמטיקה או לא מתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לדרוש כבוד כשאת לא מכבדת.

אלה אלגריסי: אני מסכימה עם זה.

אלה אלגריסי: כל הנושא של כיבוד מורים את תלמידיהם והתנהגות נאותה של מורים, אנחנו שמים אותה בהחלט בדגש מאוד רציני בעבודה שלנו, מול בתי-הספר.

אלה אלגריסי: יצא חוזר מנכ"ל מאוד ברור שעוסק בפגיעות מורים בתלמידים.

אלה אלגריסי: וזה חלק שמטופל בצורה מערכתית כרגע.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל אני מעריכה שאתם ביחידות שלכם עושים, אבל אני רוצה להציע למשרד החינוך, שלא רק שישימו את זה "כנושא חשוב במערכת".

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה הנושא הבסיסי במערכת.

מל פולישוק-בלוך: משום שאם אתם לא בונים את מערכת החינוך על המשפט הזה, על אותה מילה קטנה שקוראים לה, "כבוד" או שתי מילים, "כבוד הדדי".

מל פולישוק-בלוך: אם אתם לא שמים על זה את כל הבסיס - לא עשיתם שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: והכל מתערער.

מל פולישוק-בלוך: זאת טענתי.

מל פולישוק-בלוך: וכדאי שזה לא יהיה רק נחלתה של איזה מחלקה במשרד החינוך, חשובה ככל שתהיה, אלא זה צריך לבוא מלמעלה וזה צריך לשדר לכל אחד מהעובדים במערכת החינוך.

חנה שדמי: החל מהשנה מתחיל תהליך שבתי-הספר יימדדו על סטנדרטים של אקלים בית-ספר לצד סטנדרטים באמצעות הלימוד.

חנה שדמי: זה מהלך שלא קרה כמעט באף ארץ.

חנה שדמי: הנושא הזה שזה מקבל את אותו משקל בנושא של איך בית-ספר נמדד ואיך מסתכלים על בית-הספר.

חנה שדמי: וכל הנושא הזה של קשר בין מורים, התמיכה של הדדי, קשר בין תלמידים, כל נושא הערכי, כל הנושא של חוקים ברורים בבית-ספר, זה חלק ממה שבתי-הספר יימדדו.

חנה שדמי: וזה מהלך שמתחיל השנה ב200- בתי-ספר, כפיילוט ראשוני.

חנה שדמי: ובחמש שנים יעבור לכל מערכת החינוך, הנושא הזה של סטנדרטים של אקלים בית-ספר.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה, אנחנו במערכת בית-ספר 56 שנים, ורק עכשיו בונים סטנדרטים של אקלים בית-ספר.

מל פולישוק-בלוך: זה נראה לי קצת, איפה היה משרד החינוך עד היום.

מל פולישוק-בלוך: מחכים שמישהו ייהרג?

חנה שדמי: הנושא הזה שבית-ספר נמדד על זה, אני לא מכירה בעולם מקום שקורה את הדבר הזה.

יוסי שריד: כשראיתי את הלוח של היום וראיתי שמדברים על אלימות בבתי-הספר, בישיבה שנועדה להימשך חצי שעה.

יוסי שריד: אז חשבתי שמלכתחילה שכרו של הדיון הזה בהפסדו.

יוסי שריד: זה מראה שגם היחס שלנו הוא לא כל-כך רציני.

מל פולישוק-בלוך: אם היית קורא בעיון את סדר היום שתוקן בעקבות האירועים, הייתי קורא שזה תחילת דיון.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה לא רוצה להשתתף שהוא שטחי אתה לא חייב?

יוסי שריד: גבירתי, את כל הזמן מדברת.

יוסי שריד: את לא שמה לב, את כל הזמן רק מדברת, אמנם את נותנת את רשות הדיבור, אבל תגבילי גם את עצמך.

יוסי שריד: דבר שני, אלימות, גבירתי היושבת-ראש, לכן אמרתי לך שהניסוח לפי דעתי לא מוצלח.

יוסי שריד: כי בכל מקרה היא בלתי נסבלת ובכל מקרה היא בלתי נסלחת ולא צריך לקשור את זה לא לכבוד ולא לאי כבוד ולא למקצועיות ולא לשום דבר.

יוסי שריד: נניח שהמורה הוא לא בסדר ונניח שהוא לא נותן כבוד, אז מה, אז צריך להכות אותו.

יוסי שריד: זאת אומרת, הניסוח לא מוצלח, ואם זה עניין של ניסוח, אז אם לא מוצלח - זה לתקן אותו.

יוסי שריד: הנקודה השלישית והאחרונה.

יוסי שריד: הכי קל לתלות כל דבר בצווארו של משרד החינוך.

יוסי שריד: וזה אפילו מגיע לו.

יוסי שריד: אז בכלל אין בעיה, זו לא בעיה של הגינות.

יוסי שריד: מי שחושב שבעיות של אלימות בבתי-ספר או בקהילה יכולות להיפתר על-ידי כך שהקהילה תישא את עיניה לירושלים כי משם יבוא העזרה, אז יש לו טעות חמורה מאוד, לפי דעתי בהבנת שורש העניין.

יוסי שריד: ירושלים לא תעזור ומשרד החינוך לא תעזור, והתרבות בישראל בכלל בנושאים שונים.

יוסי שריד: שבכל עניין יהיה שם מישהו שם למעלה שהוא יסדר את העניין.

יוסי שריד: לא יסדרו שום עניין.

יוסי שריד: יש גם ניסיונות בעולם ואנחנו מכירים אותם ולמדנו אותם, ניסיונות בעולם מלמדים שלא נושאים עיניים ללונדון, לא נושאים עיניים לפריז ולא נושאים עיניים לקופנהגן.

יוסי שריד: הקהילה צריכה להישיר את מבטה אל עצמה בראייה פנימית, ולא אשא עיני אל ההרים.

יוסי שריד: באותם המקומות, אלה דברים מוכחים, באותם המקומות הקהילה, בכוונה אני משתמש במינוח הזה, קהילה, היה מנוי וגמור איתה שהאלימות אבל לא בבית-ספרנו, זה הצליח אפילו, לא תאמינו.

יוסי שריד: מה זה קהילה?

יוסי שריד: קהילה זה יישוב, כל הזמן סמוכים על שולחנו של השלטון המרכזי.

יוסי שריד: השלטון המרכזי גם אם הוא רוצה בגלל שהוא לא כל-כך רוצה, ובעיקר שהוא חסר אונים ואובד עצות, אז בכל העניינים או ברוב העניינים, בוודאי לא יכול לעשות שום דבר.

יוסי שריד: אבל גם אם השלטון הוא שלטון יותר מוצלח.

יוסי שריד: הקהילה זה הפרנסים המקומיים, והקהילה זה המשטרה המקומית, והקהילה זה ההורים, והקהילה זה התלמידים והמורים.

יוסי שריד: אם הם יגידו לעצמם שהם בשום פנים ואופן לא יסבלו ולא יחלחלו אלימות במקומם וזה יהיה רציני והם יתמידו.

יוסי שריד: וזה לא עניין של מבצע, הם לא יעשו מבצע, אלא זה יהיה חלק מתרבות ומההוויה הרגילה, זה יצליח.

יוסי שריד: רבותיי, זה הצליח בהרבה מקומות בעולם.

יוסי שריד: אם ימשיכו כל הזמן לשאול איזה תכנית יש למשרד החינוך.

יוסי שריד: מה זה מעניין איזה תכנית יש למשרד החינוך.

יוסי שריד: בסדר, יעשו את זה בתכנית, יוציאו איזה חוברת.

יוסי שריד: זה לא מעלה ולא מוריד.

יוסי שריד: קהילה יש לזה משמעות מאוד עמוקה בעולם.

יוסי שריד: והקהילה מנהלת את כל ענייניה בעצמה.

יוסי שריד: והיא לא מתעלקת על איזה שלטון מרכזי שלא ברור במה הוא מתעסק עכשיו.

יוסי שריד: לא מתעסקים עכשיו באלימות.

יוסי שריד: מתעסקים עכשיו בהתנתקות.

יוסי שריד: זה לא מעניין אף אחד הנושא הזה בשלטון המרכזי.

יוסי שריד: גם שרת החינוך לא עוסקת עכשיו בענייני חינוך.

יוסי שריד: ולכן הקהילה צריכה לדאוג לעצמה.

משה גפני: הנושא של אלימות, - האשמה של המורים או של התלמידים או של ההורים, היא לא במקומה.

משה גפני: היא גם לא נכונה, גם עובדי משרד החינוך אינם אשמים בעניין הזה.

משה גפני: אני מאז שאני נמצא בוועדה כאן מתחילת הקדנציה, אני רוצה להגיד שמי שאשם בזה, זה ועדת החינוך של הכנסת.

משה גפני: אין גוף נבחר במדינת ישראל שעוסק בנושא החינוך להוציא את ועדת החינוך של הכנסת.

משה גפני: אין בממשלה ועדת שרים לנושא חינוך.

מל פולישוק-בלוך: ואם יהיה, אז מה זה משנה, רק שרת החינוך תבוא, תדבר עם עצמה.

משה גפני: הנושא הוא רציני ואני סבור שהגוף היחיד במדינת ישראל, הגוף הנבחר שתפקידו לעסוק בנושא החינוך - זה ועדת החינוך של הכנסת.

משה גפני: יש גופים ציבוריים, יש גופים מקצועיים, יש גופים מינהליים.

משה גפני: אבל הגוף הנבחר היחיד הוא כאן.

משה גפני: הנושא של אלימות בבתי-ספר לא נולד מאיש המערה, זה לא פתאום קרה איזה אלימות או משהו.

משה גפני: אנחנו יושבים כאן בוועדה, אנחנו קיימנו הרבה מאוד דיונים על נושאים שונים במערכת החינוך.

משה גפני: מערכת החינוך במדינת ישראל קרסה.

משה גפני: את המשפט הזה אני שומע בשנה וחצי, אולי כבר עוד מעט שנתיים.

משה גפני: ולא כל ישיבה, בגלל שבישיבות שמדברים על החרדים, אז לא מדברים על זה, אז מדברים רק נגד החרדים.

משה גפני: אבל בכל הישיבות האחרות שעוסקות באופן רציני במערכת החינוך, מערכת החינוך קרסה.

משה גפני: כאשר היה דיון על סקר פיזה - מערכת החינוך קרסה.

משה גפני: כאשר סקרים ומדדים ארציים - מערכת החינוך קרסה.

משה גפני: דיון עם הסתדרות המורים - מערכת החינוך קרסה.

משה גפני: כל הזמן אומרים את זה.

משה גפני: ואגב, זה נכון.

משה גפני: זאת עובדה שלא ניתן להכחיש אותה.

משה גפני: אין לי פתרון.

משה גפני: זאת אומרת, גם אם יש לי, אני לא אציע אותה.

משה גפני: נסעתי בדרך אז שמעתי כתבת ידיעות אחרונות שמדברת שמה על שרון אז היא אומרת, מי שאיננו חוזר בו מעמדותיו פעם אחת, הוא איש מוגבל.

משה גפני: זאת אומרת, שרון חזר בו מעמדותיו.

משה גפני: המציאות הזאת שבאה אחרי 56 שנות מדינה, היה תקופה שמערכת החינוך הצליחה.

משה גפני: בשנים האחרונות, הייתי אומר אפילו בעיקר בשנתיים שלוש האחרונות, המערכת באמת קרסה.

משה גפני: איך לא יושב גוף נבחר.

משה גפני: וזה לא נושא של אנשים מינהליים, זה לא גוף ציבורי.

משה גפני: המדיניות של מדינת ישראל במערכת החינוך.

משה גפני: החינוך שילד הערכים, תלמיד שבא לבית-הספר, שהוא יידע שיש לו יחס למורה, מכיוון שהוא יודע מה המורה מלמד אותו.

משה גפני: והמורה שבא ללמד את התלמיד הוא יודע על מה הוא מחנך את הילד.

משה גפני: וכאשר הילד נמצא בבית-הספר הוא יודע בשביל מה הוא לומד.

משה גפני: הוא יודע מה הערכים שעליהם מושתתת מערכת החינוך.

משה גפני: על זה ועדת החינוך בשנתיים האלה לא קיימה שום דיון.

משה גפני: כל הזמן דנים איזה תרופה לתת, איזה אקמול לתת לחולה המסוכן הזה.

מל פולישוק-בלוך: אתה רוצה להגיד לי שבכל השנים האלה לא היתה ישיבה על נושא של ערכים במערכת החינוך?

משה גפני: לא.

משה גפני: חצי מהישיבות היו על המגזר החרדי, אז נוריד את זה רגע.

משה גפני: בחצי השני היה דיון על ערכים?

משה גפני: גם כשדנו על הליבה, דנו על המערכת החינוך החרדית.

משה גפני: בואו נוציא את החרדים רגע מחוץ לגדר.

משה גפני: יושבת פה מנהלת הוועדה, יושבי-ראש התחלפו.

משה גפני: מתי בקדנציה הזאת התקיים דיון במערכת החינוך?

משה גפני: בוועדת החינוך של הכנסת שזה תפקידה, על מה היה הילד מתחנך, מערכת החינוך הישראלית, על מה?

משה גפני: למה ילד שמישהו יאמר לי, למה ילד בא לבית-הספר בבוקר ומה הוא הולך בצהרים.

משה גפני: או נניח אחר-הצהרים, אם יהיה לו יום לימודים ארוך.

מרינה סולודקין: זה קצת הגזמה.

מרינה סולודקין: היו ישיבות ודנו.

מרינה סולודקין: על דרכים של מערכת החינוך הישראלית.

משה גפני: טכני.

מרינה סולודקין: לא טכנית.

משה גפני: מה הערכים.

משה גפני: אני באמת לא זוכר.

משה גפני: אם אני טועה, אני חושב שלא, אבל אם אני טועה, אז כשלנו בעניין הזה.

משה גפני: על כל פנים, אני מבקש לומר את דעתי.

משה גפני: הטיפול באלימות צריך להיות בכל הכוח, בלי לעשות איזה פשרות, זה ברור לגמרי.

משה גפני: זה שצריך לטפל בנושא שרמת ההישגים הלימודיים ירודה - צריך לטפל בזה ללא פשרות, אין ויכוח.

משה גפני: אבל כאשר יש עוד ביקורת ועוד ביקורת, לא ביקורת פה ושם, ביקורת שיורדת לשורשו של עניין.

משה גפני: כאשר אנחנו עומדים מול מערכות החינוך במדינות העולם, אנחנו נמצאים בתחתית המדרג.

משה גפני: כאשר אנחנו מדברים על זה שהורים פוחדים לשלוח את ילדיהם לבתי-ספר, אנחנו קוראים על זה יום יום בעיתונים.

משה גפני: ואנחנו גם מכירים את זה באופן אישי.

משה גפני: אנחנו יודעים מתלונות שאנחנו מקבלים ממערכות שונות.

משה גפני: אם הוועדה כאן לא מקיימת דיון, וגם לדעת לשנות מערכות.

משה גפני: אם אין את האומץ לעניין הזה - אז כל הזמן נדון.

משה גפני: אז נביא את המשטרה, לא נביא את המשטרה; נצעק כאן על משרד החינוך לא נצעק על משרד החינוך.

משה גפני: אני מסכים עם יוסי שריד לגבי שרת החינוך, לא נרחיב בעניין הזה, היא עסוקה עכשיו בנושאים אחרים.

משה גפני: לכן אין לי טענות אליה.

יוסי שריד: אתה כנראה לא שמעת על ועדת דברת.

משה גפני: שמעתי על עוד כמה ועדות.

משה גפני: דווקא כן שמעתי.

יוסי שריד: אנחנו עומדים בפני המהפכה הגדולה.

משה גפני: אנחנו כבר עומדים הרבה זמן עוד לפני המהפכה הגדולה.

משה גפני: על כל פנים באופן אמיתי, לא טכני, לא ועדה כזאת וועדה אחרת, וששר האוצר יקצץ מיליארד ש"ח ממערכת החינוך ויוסיף מיליארד ואז הוא יגיד, "שהוספנו".

משה גפני: גבירתי היושבת-ראש אני פונה אלייך, אם לא יתקיים כאן דיון אמיתי נוקב, ללא מריחות וטיוחים וועדות למיניהן, ועדות טכניות שכולנו יודעים שלא יצא מזה שום דבר, לא יהיה פתרון לתחלואי מערכת החינוך הישראלית, נקודה.

משה גפני: מי שלא יסכים עם העובדה הזאת - שיישא בתוצאות.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מרימה את הכפפה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נקיים דיון.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שנחשוב יחד אתי או לחוד, על איזה נושאים, לבנות את זה בצורה שיהיה לזה גם ערך.

משה גפני: בשמחה רבה.

מל פולישוק-בלוך: לא רק לדבר כללית שצריך לחנך לערכים.

מל פולישוק-בלוך: אז אני אשמח מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אולי אנחנו צריכים לעשות את זה יותר מסתם ישיבה, אלא לעשות מעין יום עיון מובנה.

מל פולישוק-בלוך: ניקח בוקר שלם פה בוועדת החינוך ונחשוב ביחד עם המומחים ואנחנו.

מל פולישוק-בלוך: איך אנחנו רוצים לראות ערכית את מערכת החינוך של מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: ואולי באמת צריכים לעשות כאן דיון מהשורש.

מל פולישוק-בלוך: ועל זה לבנות את כל היתר.

מל פולישוק-בלוך: כפי שאמרתי, הכבוד זה אחד מאבני היסוד.

מגלי והבה: מה שקורה באמת בבתי-הספר, זה של הוויה תופעות החברה הישראלית.

מגלי והבה: זאת אומרת, מה שקורה בבתי-הספר זה מה שקורה בחברת הישראלית, אני מתפלאים.

מגלי והבה: הרי כל מה שאנחנו רואים, זה בדיוק השתקפות בילדינו, בהתנהגות שלהם.

מגלי והבה: ואני שמעתי חלק מהדוברים כאן, אי אפשר לפטור את הממסד ואת משרד החינוך וגם אותנו, כנבחרי ציבור מההחלטה.

מגלי והבה: אני זוכר בצבא כשהיתה בעיה של עבירות משמעת של נהגים, אז כל פיקוד לקח את המפקדים ליום עיון כזה ולאחר מכן את הנהגים.

מגלי והבה: וטוב עשו במשרד החינוך, או בעצם הסתדרות המורים, שהפסיקו את הלימודים לשעה.

מגלי והבה: שהמורים ידברו על הנושא הזה ועל התופעה הזאת.

מגלי והבה: אבל זה לא פותר את הבעיה.

מגלי והבה: אם לא יהיה טיפול מערכתי, גם של הממסד, גם של משרד החינוך.

מגלי והבה: הלימודים הופסקו שעה, אז צריך להיות טיפול מערכתי, גם של משרד החינוך ולפי מחוז מחוז, לתקוף את הבעיה.

מגלי והבה: הרי אנחנו יודעים איפה בתי-הספר הבעייתיים בכל מחוז, יכולים להצביע על בתי-הספר הבעייתיים במיוחד.

מגלי והבה: ושם לעשות טיפול שורש בצורות חינוכיות.

מגלי והבה: ואני תומך באלה שהציעו שצריך לעשות ימי דיונים כאן.

מגלי והבה: לצאת עם מסקנות ולחייב את המערכת שיבואו לתת דיווח.

מגלי והבה: ובעיה כזאת במשך שנה כזאת, יכולה להוריד את האלימות.

מגלי והבה: אני מכיר את זה ממערכות אחרות.

מגלי והבה: ואין דבר כזה שאין שליטה על מערכת.

מגלי והבה: זה בדיוק בריחה מאחריות.

מגלי והבה: שאנחנו מדברים על שליטה במערכת יש מי שאחראי, וברגע שיודעים שהאחריות מלמעלה עד למטה, הדברים מתבצעים, זה משנה.

מגלי והבה: גם זה משליך על החברה.

מגלי והבה: כי ילדים גם משפיעים על ההורים שלהם שהם יודעים שמדברים על פחות אלימות ועל התנהגות נכונה ועל ערכים, כמו שדיבר עליו חבר-הכנסת משה גפני.

מגלי והבה: כל הדברים האלה ישליכו ויהיה איזון הדדי.

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט רוצה לסכם את הדיון הזה, תחילת הדיון בנושא האלימות שהלך לכיוונים דווקא מעניינים ולומר שנקיים מעין יום עיון.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, סדרה של דיונים ביום אחד מרוכז.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נבנה את זה ביחד.

משה גפני: יום עיון נשמע דיון פילוסופי, זה צריך להיות דיון שיחייב את המערכת.

מל פולישוק-בלוך: לא, הכוונה שלי היא שזה יתחיל בבוקר וזה לא יהיה ברמה של שעה וחצי.

מל פולישוק-בלוך: זה יהיה סדרה של דיונים של ועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נבנה את זה בצורה כזאת שיהיה מקצועי לפי נושאים.

מל פולישוק-בלוך: וכל מי שיש לו רעיונות איך לבנות את אותה סדרת דיונים ערכית, מוזמן לדבר אתי או להגיש לי, כרצונו.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה רעיון טוב.

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט חושבת שזה דבר שצריך לקיים לפני כל דיון אחר.

מל פולישוק-בלוך: בלי שום קשר לזה, אנחנו נקיים את הדיון הרחב יותר בנושא האלימות, כדי לאזן את התמונה, כדי לשמוע את העובדות, כדי לראות מה חסר במערכת.

מל פולישוק-בלוך: הן מבחינת תקנונית, חוקית, אכיפה ומכל הבחינות האחרות.

מל פולישוק-בלוך: אז שני הדברים האלה אנחנו בהחלט נתמקד בהם בשבועיים הקרובים.

מל פולישוק-בלוך: ואני מקווה, נראה לפי לוח הזמנים.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: הישיבה נעולה.