ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 304, 2004-08-24 13:45

מל פולישוק-בלוך: אתה יכול לתת דוגמאות שאתה ראית?

יוסי שריד: בודאי.

יוסי שריד: תלמיד צריך תיק.

יוסי שריד: אז במקום שיקנו לו תיק במאה שקל על התיק הזה מופיעה תמונה של כוכבנית או תמונה של כוכבן ובאותו רגע הוא כבר לא מאה שקל אלא הוא מאתיים חמישים שקל.

יוסי שריד: אין שום סיבה בעולם שאנחנו נשתף פעולה, בעיקר שאנחנו הרי כל הזמן רק דנים באיך אנחנו מקלים על ההורים, עכשיו להורים יש בעיה, כמובן שמי שיכול לומר שמע, מה אתה מתערב, ההורים יכולים להגיד לא.

יוסי שריד: לא תמיד ההורים יכולים להגיד לא משום שיש תחרות נוראה בתוך בית הספר וילדים מרגישים את עצמם כאילו בעמדת נחיתות כאשר הם לא באים, אני לא רוצה להזכיר שמות, עם תמונה של פלונית או של אלמוני על התיק.

יוסי שריד: עכשיו לו מישהו מאתנו היה חושב שיש בזה איזו שהיא רבותא, איזה שהוא מותר, בסדר, אז יש מותר, אז משלמים בשביל המותר.

יוסי שריד: היושבת ראש הזכירה, ובצדק, שלא רק שאין מותר אלא לעתים קרובות שמעתי באחד מאמצעי התקשורת, למשל יומנים, אז ביומן אחד, אני לא ידוע בתור הפוריטן הכי פיוריסט בעולם, אם אפשר להגדיר את זה באופן כל כך כושל כפי שאני עושה, אבל אני חושב שאם נניח ביומן אחד לילדים ולילדות, ככה הבנתי, בני שש עשרה, לצורך העניין אגב מבחינת הוולגריות זה יכול להיות גם לילדים וילדות בני חמישים, אין שום בעיה, יש שם הנחיות ברורות, זה מן קמה-סוטרא מודרני כזה, תנוחות המין הרצויות.

יוסי שריד: ובשביל זה צריכים לשלם פי שלושה או פי ארבעה כסף.

יוסי שריד: אני חושב שזה לא נכון.

יוסי שריד: מי שרוצה אחר כך להתפנות להנחיות האלה ימצא את זה במקום אחר.

יוסי שריד: ואין קושי כנראה היום.

יוסי שריד: לכן לו אני תחת שרת החינוך, מכל נקודת ראות, וכדי להתייצב לימינם של ההורים בצר להם, הייתי אומר רבותיי, המוצרים האלה לא בבית ספרנו.

יוסי שריד: תיק זה תיק, יומן זה יומן, הכל בסדר, לא נפלה שערה משערות ראשו של הילד ארצה וגם ההורים יצליחו לשמור קצת על שיער.

יוסי שריד: ולי קל לומר את זה כי לי כבר אין.

יוסי שריד: זו גישתי, וזה שפגיעה בחופש העיסוק, שייצרו תיקים, שייצרו יומנים ראויים לשמם.

יוסי שריד: אגב אם מישהו רוצה לייצר גם יומן שיש בו איזה שהוא ערך מוסף מנקודת ראותו של משרד החינוך או מנקודת ראותם של אנשים בני תרבות, בסדר גמור, שייצר.

יוסי שריד: אבל לא עם התוכן הזה.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שבדוגמאות שנתן עכשיו ח"כ שריד אני חושבת שצריך להפריד בין שני דברים.

ענבל גבריאלי: הדוגמא של היומן עם התכנים הפסולים לילדים בגילאים מסויימים, זה באמת הדוגמא שנתת לתוכן של תנוחות מין, ואני מניחה שיש שם עוד דברים שאנחנו רואים אותם כפסולים בתור תכנים שאמורים להיכלל כיומן לתלמיד.

ענבל גבריאלי: אבל בנושא של המותגים, אז נכון, אנחנו לא מגבילים את חופש העיסוק, ולמשל בתיקים, מה לא בסדר בזה שעל תיק מסויים יש תמונה כזו או אחרת,

יוסי שריד: מאוד בסדר, רק צריך לשלם על זה פי שלושה או פי ארבעה.

ענבל גבריאלי: אבל את אותו דבר אנחנו יכולים לומר לגבי הביגוד שהתלמידים מגיעים אתו לבית הספר.

ענבל גבריאלי: וגם במקרה שבתי הספר יחילו חובת תלבושת אחידה,

יוסי שריד: נכון, אני בעד תלבושת אחידה.

ענבל גבריאלי: בודאי, גם אני בעד תלבושת אחידה, אבל זה לא יפתור את הבעיה, כי יש את המכנסיים ויש את הנעליים.

ענבל גבריאלי: אז כמו שאנחנו באים ואוסרים, במרכאות או לא במרכאות, על תלמידים להגיע לבית הספר עם תיק עם תמונה של ספיידרמן או של אחד מהאלילים או הכוכבים שמעריצים בני הנוער, אותו דבר אנחנו יכולים לומר על נעליים או על מכנסיים.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שכאן אנחנו לא נצליח לעשות את זה בצורה שתשיג את המטרה מבלי שייטענו כלפינו טענות, שאני חייבת לומר שחלקן יהיו מוצדקות.

ענבל גבריאלי: ואני חושבת שצריך להבחין בין שני המקרים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שמילת המפתח היא מידתיות.

יוסי שריד: ברגע שמתחילים להבחין אז נגמר העניין.

יוסי שריד: תיק צריך להיות תיק, וצריך לשלם בעבורו כמו בעד תיק,

ענבל גבריאלי: תיק ח"כ שריד לא הופך ללא תיק משום שיש עליו תמונה של ספיידרמן,

יוסי שריד: אבל צריך לשלם פי שלושה או פי ארבעה.

ענבל גבריאלי: אבל זה כבר חשבון של ההורים.

יוסי שריד: לא, זה לא חשבון של ההורים.

ענבל גבריאלי: אני אומר לך במה זה חשבון של ההורים, הורה יכול לקנות תיק שהוא אורטופדי, של חברה שמתחייבת לבריאות הגב של התלמיד,

יוסי שריד: אורטופדי זה בסדר,

רון חן: יש לי הצעה קונסטרוקטיבית לפתרון חלקי של הבעיה.

רון חן: מפני שאי אפשר לאסור על הורה לקנות תיק שיש עליו ספיידרמן, זה גם לא פוגע באוירת בית הספר.

רון חן: אבל יש בתי ספר שבמסגרת אותה רכישת ציוד קונים את הערכות מלאות.

רון חן: אני מציע שמשרד יבקש את זה, כמו במפעל השבת ספרים שעושה החברה למשק וכלכלה במשרד החינוך, תעשה החברה למשק וכלכלה מכרז, שיאשר אותו שר הפנים, לערכת כניסה לבית ספר, כולל תלבושת אחידה, שלכל בית ספר יודפס הלוגו שלו.

רון חן: זה יהיה במחיר חצי ממה שקונים בחנות גם ללא לוגו של ספיידרמן, ואני מבטיח לכם, ככה היה עם השאלת ספרים וככה היה עם כל ציוד שהועבר לבתי הספר על ידי המכרזים האלה.

רון חן: כי אנחנו יודעים מה זה לקנות מאה אלף תיקים לעומת תיק אחד.

רון חן: המחיר יורד לחצי.

רון חן: לקנות שני מליון מחברות לעומת שילד קונה חמש מחברות.

מל פולישוק-בלוך: הוא רוצה לחסוך כסף,

ענבל גבריאלי: כן, אבל הוא רוצה גם להחליט עבורם והוא רוצה את האחידות הזו, שנכון שהיא תפתור לנו בעיות חברתיות בתוך בתי הספר מול התלמידים,

מל פולישוק-בלוך: זה לא חשוב?

ענבל גבריאלי: זה חשוב מאוד, אבל תביני את המחיר, תביני את הטענות שמנגד.

ענבל גבריאלי: דיברת על מידתיות, זה חורג מהמידתיות.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני מציעה, יש כאן הצעה אחרת, אני מציעה הצעה משולבת, יעשו מכרז, כפי שאני אומרת שצריכה להיות לגבי תשלומי הורים ליבה ערכית משלימה מבחינת התרבות וכל היתר ומשרד החינוך צריך להחליט כמה הצגות, כמה מחול וכו', יחליט משרד החינוך או ועד ההורים מה הציוד הבסיסי שתלמיד צריך, יעשו על זה מכרז.

מל פולישוק-בלוך: הם יכולים לעשות מכרז, מישהו אחר יכול לעשות מכרז, ההורים יעשו מכרז, אני לא קובעת כרגע מי יעשה את המכרז, יכולות להיות שלוש חברות כאלה.

מל פולישוק-בלוך: לא מחייבים את ההורה, מביאים הצעה.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו אם יש הצעה של ערכת תלמיד כזאת, שהיא בכמה אחוזים, וזה יהיה בכמה עשרות אחוזים, יותר נמוכה מההצעה הזאת, יבוא הורה ואו שיקבל את זה או שלא.

מל פולישוק-בלוך: לא נחייב, אבל לפחות נציע.

ענבל גבריאלי: אבל מקודם ח"כ שריד אמר דבר נכון, שההורים לא עומדים בפני הלחץ של התלמידים.

יוסי שריד: זו לא ההצעה שלי.

מל פולישוק-בלוך: לא, ההצעה שלך בולשביקית מוחלטת, כפי שאמרנו שנות הששים במוסקווה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים על זה, כי אנחנו בכל זאת בשנות האלפיים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם ולומר, אני חושבת שזו כן הצעה, ואני מבקשת ממך יהודית, אנחנו נציע את זה כהצעה לבדיקה בשלב הזה, של משרד החינוך והשלטון המקומי, אם אתה רוצה להיות שותף לזה, להציע הצעה כזאת למכרז לצמצום העלויות של רכישת ציוד, לא לחייב אבל להציע הצעת רשות שתהיה מקבילה לכל מה שיש בשוק.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו לא בעד לסגור את החנויות ולעשות כאן משק אחיד בנוסח מאו-צה-טונג.

מל פולישוק-בלוך: ממש לא.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רוצה לראות את כל התלמידים שלנו הולכים עם חולצות חומות עם תיק כזה של פועל של שנות הששים ברוסיה.

מל פולישוק-בלוך: באמת שלא.

מל פולישוק-בלוך: אבל מפה, מהקיצוניות הזאת, ועד הקיצוניות השניה של יומנים שלא מן הראוי שהם יהיו על השולחן של התלמידים, המרחק הוא, יש משהו באמצע.

מל פולישוק-בלוך: ודבר נוסף, אני קוראת למשרד החינוך להנחות את המורים בבתי הספר להקדיש שעה, שעת חינוך לנושאים האלה, להעלות את הנושא על סדר היום, אני לא אומרת להוקיע חלילה את כל הסדרות האלה, כי הילדים ניזונים מזה, אני רק אומרת שהמורים עצמם בכתות צריכים להעלות את הנושא לדיון, האם זה ראוי, האם זה לא ראוי.

מל פולישוק-בלוך: כל האובססיביות סביב הכוכבים והמותגים למיניהם, ולדבר עם התלמידים על זה.

מל פולישוק-בלוך: להסביר להם שיש אלטרנטיבה, ולהסביר גם למי שלא אוהבים את הנושאים האלה שהם לא לבד בעניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: בצורה חינוכית.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שדברים כאלה, עושים את זה בדרך חינוכית, הקניית ערכים, ולא על ידי צוים.

מל פולישוק-בלוך: לא כל דבר באים בצו.

יוסי שריד: אני לא חושב, אני לא זוכר את השם כרגע, כנראה ילדה מאוד מאוד נחמדה, אין לי שום טענות נגדה, חס ושלום, אני חושב שאם אנחנו לא חושבים שאנחנו צריכים לגלות עמדה בעניין הזה כאשר זה עולה ארבע מאות אחוז יותר להורה, אני חושב שאנחנו מועלים בתפקידנו.

מל פולישוק-בלוך: העמדה בוטאה פה אני חושבת על ידי כל חברי הכנסת.

יוסי שריד: זה שהכלים השונים מזינים אחד את השני במכנה המשותף הכי נמוך, הטלויזיה מזינה את היצרנים והיצרנים מזינים את הטלויזיה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים להיאבק בדברים האלה בדרך חינוכית ולא על ידי צו מחייב.

מל פולישוק-בלוך: אין מה לעשות, אנחנו במאה העשרים ואחת.