ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 294, 2004-08-03 09:00

גילה פינקלשטיין: בוקר טוב, אני פותחת את הישיבה.

גילה פינקלשטיין: לאחרונה קיבלנו הודעה שהמגמות בבית-ספר הממלכתי בבני-ברק תיסגרנה.

גילה פינקלשטיין: במילים אחרות, אנחנו מסתכלים על זה במבט של בית-ספר שהמטרה היא לסגור אותו ולא לפתח אותו.

גילה פינקלשטיין: כי בית-ספר שבו נסגרות המגמות, אין לו מה לחשוב על עתיד, אלא רק קריסה איטית.

גילה פינקלשטיין: ואנחנו יודעים שיש ציבור שמתאים לבית-הספר ואנחנו דואגים לכל ציבור ולכל מגזר.

גילה פינקלשטיין: ושמענו גם דברים חשובים ויעילים וטובים שנעשים בבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: ורוצים לעשות את כל המאמצים לתמוך בו ולעזור לו כדי שיהיה מענה לציבור בבני-ברק שמעוניין בבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: ויש ציבור שמעוניין בו.

גילה פינקלשטיין: הייתי רוצה לשמוע, אני מבינה שיש פה נציגים של הסתדרות המורים, ארגון המורים העל-יסודי, תלמידים.

גילה פינקלשטיין: לשמוע מה בפיכם.

פנינה ליכטנשטיין: בית ספר "רמז", הינו בית הספר התיכון החילוני היחיד בעיר בני-ברק.

פנינה ליכטנשטיין: הוא משרת בעיקר את תלמידי שכונת פרדס כץ שהיא שכונה חילונית.

פנינה ליכטנשטיין: וגם חלק מתלמידים בעיר עצמה, בעיר בני-ברק.

פנינה ליכטנשטיין: בית-הספר בנוי לתת מענה ייחודי לאוכלוסייה שמזינה אותו מבתי-הספר היסודיים החילוניים, ולצערי שניים במספר נותרו בתקופה זו.

פנינה ליכטנשטיין: גם מתוך הכרת האוכלוסייה, הכרת צרכיה, נבנתה שם מערכת כל-כך טובה, נכונה, לתלמידים האלה.

פנינה ליכטנשטיין: ועובדה היא שהתלמידים מגיעים לבתי-הספר הזה.

פנינה ליכטנשטיין: במיוחד מאז שהוא הפך להיות שש-שנתי, בוצע שם חיטוב, שלא היה שנים.

פנינה ליכטנשטיין: ובית-הספר הזה תוסס ופורח ועושה עבודה יוצאת מן הכלל.

פנינה ליכטנשטיין: יש שם צוות נהדר.

פנינה ליכטנשטיין: ואי אפשר להשאיר את העיר ללא בית-ספר על-יסודי לפחות אחד, שייתן שירות לאוכלוסייה הזאת.

גילה פינקלשטיין: בית-הספר משמש גם הרבה לאוכלוסייה החלשה יותר, ועיקר הרצון שלנו לעזור דווקא לאוכלוסיות האלה.

פנינה ליכטנשטיין: זו היתה כוונתי כשאמרתי, שבית-הספר מותאם לצרכים של האוכלוסייה הספציפית הזאת שמזינה אותו.

יוסי שריד: כמה תלמידים יש בבית-הספר?

ניבה קפליוק: בוקר טוב.

ניבה קפליוק: בבית-הספר ישנם כ500- תלמידים כרגע.

ניבה קפליוק: אני לא יכולה להגיד שזה מה שיקרה, מכיוון שכתוצאה מהשמועות על סגירת המגמות, יש בריחה המונית.

ניבה קפליוק: אני יכולה להבין את הילדים שחשים חוסר ביטחון מאוד משמעותי.

ניבה קפליוק: ייחודו של בית-הספר הוא בכך, שהוא משרת לא רק את האוכלוסייה החלשה, אלא הוא באמת נותן מענה למצוינים, כמו גם לחלשים.

ניבה קפליוק: בצד עזרה כ"אומץ" ו"מב"ר", השגנו כל מיני תוכניות ייחודיות.

ניבה קפליוק: כמו התכנית של עתידים, שבאמצעותה לומדים המצטיינים שלנו, אחד מהם אפילו עכשיו התקבל והוא לומד רפואה.

ניבה קפליוק: אני חושבת שמבחינה זו בית-הספר שלנו רק הוא יכול לתת את המענה לילדים האלה.

ניבה קפליוק: אנחנו רואים מה קורה לתלמידים כשהם מגיעים מבתי-ספר בערים אחרות.

ניבה קפליוק: הם לא מקבלים את המענה.

ניבה קפליוק: המצטיינים הופכים לבינוניים.

ניבה קפליוק: אין ידם משגת להשיג כל עזרה אחרת, פשוט נקודת זינוק התחלתית נמוכה יותר.

ניבה קפליוק: בעוד שאצלנו, אנחנו דוחפים אותם בשיניים ובציפורניים ובאמת מסיימים יפה מאוד.

ניבה קפליוק: התוצאות שלנו בבחינות המיצ"ב לדוגמה, אנחנו נתנו קפיצה אדירה, גם יחסית לבתי-ספר אחרים.

ניבה קפליוק: אני אתן לכם דוגמה, בבתי-ספר אחרים השיפור בנקודות היה 17 במתמטיקה, ואצלנו 36 נקודות במתמטיקה.

ניבה קפליוק: זה צוות של מורים שפשוט מקיז את דמו למען הילדים, עובד בהתנדבות שעות על גבי שעות.

יוסי שריד: מי סוגר, מה היה התהליך?

גילה פינקלשטיין: אני יודעת שלפני שנה קיבלנו הודעה.

ניבה קפליוק: אתה יודע שהשנה היו קיצוצים במפתחות התקצוב של כיתות המב"ר.

ניבה קפליוק: זה לא חביב על אף אחד מאתנו אני מניחה.

יוסי שריד: למה, למשרד החינוך זה מאוד חביב.

ניבה קפליוק: מכיוון שלנו יש שלוש כיתות.

ניבה קפליוק: יש לנו כיתת מב"ר בכל שכבה.

ניבה קפליוק: יש לנו כיתות אתגר.

ניבה קפליוק: הקיצוצים שם הם מאוד משמעותיים.

ניבה קפליוק: רק הקיצוצים האלה שבכיתה יוד העיונית ובכיתות המב"ר, זה כבר 30 שעות.

ניבה קפליוק: מספר התלמידים שנה הבאה הולך ומצטמצם.

ניבה קפליוק: האוכלוסייה החילונית לא נשארת בבני-ברק.

ניבה קפליוק: היא יוצאת, את מקומם תופסים עובדים זרים שעליהם כמובן אין לנו שום תקצוב אחר.

ניבה קפליוק: רציתי להוסיף ולציין שרבע מאוכלוסיית בית-הספר זה עולים חדשים, שגם שם נדרשת עבודה מיוחדת.

ניבה קפליוק: אז כתוצאה מהשינוי במפתחות התקציב, כתוצאה מהירידה במספר התלמידים בבית-הספר, נמצא גירעון מאוד משמעותי.

ניבה קפליוק: והשנה העירייה אינה יכולה לסייע בידינו.

ניבה קפליוק: מספר הילדים בשכבות אינו גדול.

ניבה קפליוק: ולכן הגענו להסכם עם העירייה בשנים שעברו, שמספרם במגמות גם הוא לא יהיה גדול.

ניבה קפליוק: זאת אומרת, דיברנו בערך על שמונה עד עשרה ילדים במגמת לימוד.

ניבה קפליוק: ואנחנו מאוד הערכנו את זה, אנחנו מבינים שזה לא דבר של מה בכך.

ניבה קפליוק: אבל השנה העירייה אינה יכולה לממן את זה.

גילה פינקלשטיין: את יכולה לתת לנו תמונת מצב.

גילה פינקלשטיין: שכבה, שכבה זה כיתה, זה שתי כיתות?

ניבה קפליוק: חטיבה עליונה - למשל יש לנו שלוש עד ארבע כיתות.

ניבה קפליוק: כיתה אחת שהיא בחרה את המגמות המדעיות.

ניבה קפליוק: יש לנו כיתה מדעית שבה לומדים פיזיקה 5 יחידות, ביולוגיה 5 יחידות.

גילה פינקלשטיין: מספר תלמידים?

ניבה קפליוק: 29 ילדים בערך.

ניבה קפליוק: יש לנו כיתת מב"ר, שבה לומדים גיאוגרפיה, סוציולוגיה.

ניבה קפליוק: כיתה אתגר-אומץ, שלומדים שם חשבונאות.

ניבה קפליוק: ויש לנו עוד כיתה של תלמידים שהם לא נפלו באף אחת מהקטגוריות של 15 ילדים, גם מפה נובע הגירעון מאוד משמעותי.

ניבה קפליוק: זה כיתה שלומדת חשבונאות.

גילה פינקלשטיין: אז מב"ר, אתגר, הם כיתות מאוד קטנות, וזה טוב שהם קטנות.

גילה פינקלשטיין: זה סוג ילדים שהם זקוקים לכיתה קטנה.

גילה פינקלשטיין: אבל יש לך עוד כיתה אחת מאוד קטנה.

גילה פינקלשטיין: מה יש לך בי"א.

ניבה קפליוק: אותה תמונת מצב בערך.

ניבה קפליוק: ביוד, השנה יש לי שלוש כיתות מדעית, מב"ר ואתגר.

ניבה קפליוק: במדעית השנה אמורים להיות 29 תלמידים.

ניבה קפליוק: במב"ר 25 ובאתגר 25.

ניבה קפליוק: בכיתה ח' ישנם 80 ילדים בערך.

ניבה קפליוק: הם יהיו מחולקים לשתי כיתות.

ניבה קפליוק: זה שוב בגלל הנשירה.

ניבה קפליוק: יש לנו נשירה של תלמידים מהשמועות, אני כבר יודעת.

ניבה קפליוק: בכיתה ז' היו אמורים להירשם אצלי 65 ילדים.

ניבה קפליוק: נרשמו 36 ילדים.

ניבה קפליוק: אני כל יום מקבלת טלפונים מהורים היסטריים, פשוט היסטריים, ששואלים אותי מה לעשות.

ניבה קפליוק: אני אומרת את זה בכאב לב גדול, כי ההשקעה היא עצומה וחבל לי שהילדים האלה לא יזכו ליהנות ממה שקורה בבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: אתם פניתם בשנה שעברה לוועדת החינוך של הכנסת שאתם לא מקבלים עזרה של מחשבים, שבעבר היה לכם.

ניבה קפליוק: אני לא יודעת על זה, אני מצטערת.

גילה פינקלשטיין: אז אולי לא את פנית.

גילה פינקלשטיין: אולי מי שעוסק בזה, אמרה לי חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, עזרה במעבדות.

גילה פינקלשטיין: היא כיושבת-ראש ועדת מדע, קיבלה מכתב כזה.

יוסי שריד: קודם כל, צריך לומר שאם ועדת החינוך רוצה, אני מקווה שהיא רוצה, להציל את בית-הספר, ותכף אני אגיד למה לפי דעתי צריך להציל אותו.

יוסי שריד: מוכרחים לסלק תכף ומיד ועוד היום, את סימן השאלה שתלוי לו מעל ראשו.

יוסי שריד: משום שאם לא תתקבל החלטה חד-משמעית בעניין זה היום, אז כבר לא יצטרכו להחליט בכלל שום דבר.

יוסי שריד: יש לי תזה מפורסמת שרשומה על-שמי האומרת, שאנחנו רק מתיימרים בדרך כלל לקבל החלטות, אבל אנחנו לא מקבלים שום החלטות.

יוסי שריד: מי שמקבל את ההחלטות, זה המציאות.

יוסי שריד: המציאות מקבלת את ההחלטות ואנחנו באים אחרי המציאות ואנחנו כביכול מקבלים החלטה.

יוסי שריד: וכמובן שזו אשליה.

יוסי שריד: כבר המציאות קיבלה אותה.

יוסי שריד: ולכן אם אנחנו לא רוצים שהמציאות תכתיב את מה שיקרה בבית-הספר, אלא אנחנו נרצה להציל אותו ברגע האחרון - אז זה הרגע האחרון.

יוסי שריד: ואין רגע אחר, עכשיו הוא גוסס ומחר מחרתיים בית-הספר ימות, לא עלינו.

יוסי שריד: נקודה שניה - אין ספק שבית-הספר הזה, על-פי אמות מידה מסוימות, הוא בית-ספר קטן.

יוסי שריד: הוא קטן שלא באשמתו.

יוסי שריד: בני-ברק היא בני-ברק, יש לה הרכב אוכלוסייה מסוים וברור לגמרי שהמספרים הולכים וקטנים.

יוסי שריד: יכול להיות שבעתיד הם אפילו יהיו קטנים עוד יותר.

יוסי שריד: אבל צריך להביא בחשבון שזה בית-הספר האחרון.

יוסי שריד: לו היו שניים, לו היו שלושה, אפילו שניים - הייתי אומר, תשמעו אולי בית-ספר קטן, אולי לא, לא יודע.

יוסי שריד: צריך, כמו שקורה במקרים רבים אחרים, צריך לאבחן בין בתי-ספר.

יוסי שריד: יכול לקרות, אף אחד לא אוהב שמאחדים לו בית-ספר.

יוסי שריד: אבל יכול מאוד להיות שעל-פי הנסיבות בבני-ברק, לא היה מנוס, אבל זה בית-הספר האחרון, ולכן אנחנו צריכים להתייחס אל בית-הספר, כבית-ספר אחרון.

יוסי שריד: חברי, חבר-הכנסת משה גפני, שיושב לימיני, יודע ואני מקווה שהוא יכול להעיד על זה, שאני לא פעם אישרתי בהרבה מקומות בארץ, גבירתי היושבת-ראש, בתי-ספר קטנים, שלא עמדו באמות מידה.

יוסי שריד: בתי-הספר האלה, הפתעה הפתעה, היו בתי-ספר דתיים או חרדיים.

יוסי שריד: מדוע - משום שבאו אלי ואמרו לי, "תשמע זה בית-הספר היחיד, מה אתה רוצה שנעשה עם הילדים שלנו, מה אתה רוצה שנשלח אותם בדואר".

יוסי שריד: אתמול קראתי בערב טריביון שעכשיו חוזרים לשיטות הדואר הישנות.

יוסי שריד: מסתבר ששיטות הדואר החדשות גורמות לעיכובים של חצי שנה בערך במשלוח דברי דואר מאמריקה לאנגליה.

יוסי שריד: אז יש שינויים חוזרים.

יוסי שריד: אבל מה הם יעשו עם הילדים?

יוסי שריד: ואני לא יכול לומר שבחדווה, הרי תמיד יש מצוקה מסוימת של תקציבים.

יוסי שריד: והייתי מאשר בתי-ספר קטנים חרדיים.

יוסי שריד: כדי שההורים לא יצטרכו לשלוח את הילדים שלהם למקום שאני לא יודע מהו המקום הזה.

יוסי שריד: זה לא רק משום שבית-הספר הזה הוא בית-ספר חילוני - אלא משום שזה צריך להיות העקרון.

יוסי שריד: אם זה בית-ספר אחרון - ויש בעיר הזו עדיין אנשים חילוניים שזה חפצם, ובבית-הספר הזה הם רוצים לחנך את ילדיהם, יהיה דתי, יהיה חרדי, יהיה חילוני, יהיה אשר יהיה.

יוסי שריד: ובמקרה הזה, אני מקווה שגם במקרים אחרים, אבל אף אחד אינו מלאך, אנחנו לא רק נאה דורשים, אלא ניסינו גם נאה לקיים.

יוסי שריד: ולכן על-פי השקפת עולם, אי אפשר בכלל לקבל שעיר בישראל תישאר בלי בית-ספר אחרון שהוא בית-ספר המועדף על-ידי חלק מסוים, חלק קטן, נכון מן האוכלוסייה במקום.

יוסי שריד: זו גזירה שציבור מסוים, פעם זה ופעם אחר, לא צריך וגם לא יכול לעמוד בה.

יוסי שריד: ולכן אנחנו צריכים לקבל החלטה שאנחנו לא מקבלים בשום פנים ואופן את המציאות הזו.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה לחבר-הכנסת יוסי שריד.

גילה פינקלשטיין: חבר-הכנסת הרב גפני, בבקשה.

משה גפני: גבירתי היושבת-ראש, בדרך-כלל אני מאשר את דבריו של חברי, חבר-הכנסת יוסי שריד, והציבור אצלנו אפילו די מתגעגעים לזה שהוא שר החינוך.

משה גפני: אני מסכים לחלוטין לעקרון הזה.

משה גפני: העקרון הזה באמת הוא חייב להיות עקרון חד-משמעי.

משה גפני: אני מצטרף להצעה, אנחנו חייבים לקבל החלטה עכשיו והיום שבית-הספר הזה לא נסגר, ויהי מה.

משה גפני: זאת אומרת, המציאות הזאת שבה יכולים לבוא ולהגיד, ש-500 תלמידים, לא חשוב כמה, בעצם בית-הספר היחיד שלהם נסגר וכתוצאה מזה לא יהיה לכם מקום לימודים בעיר - זה לא משנה איזו עיר - זה לא משנה איזה בית-ספר - אני לא נכנס בכלל לשאלה, האם אנחנו מדברים בית-ספר כזה או בית-ספר אחר.

משה גפני: לא יכול להיות דבר כזה במדינה דמוקרטית, שמחויבת לתת מערכת חינוך סדירה וסבירה לילדים שנמצאים בכל יישוב ויישוב.

משה גפני: אני מאשים את משרד החינוך בהתנכלות לבני-ברק.

משה גפני: אני לא עובר נושא, אלא אני מדבר על אותו נושא.

משה גפני: משרד החינוך מתייחס לבני-ברק בהתייחסות שונה ממה שהוא מתייחס לערים אחרות.

משה גפני: ולכן לפי דעתי, הגיעה הוראה כזאת שאני פשוט לא מבין אותה.

משה גפני: אני אתן לכם דוגמה אחת מני רבות שאני מכיר, העיר היחידה במדינה שבה קיצצו 15 אחוז בתקצוב גני-הילדים - זה בני ברק.

משה גפני: אין עיר אחת כזאת.

משה גפני: בשנה הבאה 15 אחוז פחות - זאת אומרת, ילד בעיר בני-ברק, שנמצא בגן תת-חובה או בגן חובה, במקום שילמד נניח עד 13:00 הוא ילמד עד 11:45.

משה גפני: יקצצו, וזו העיר היחידה.

משה גפני: אני חושב שזה דבר שחמור מכל בחינה אפשרית.

משה גפני: אני גבירתי היושבת-ראש מצטרף להצעתו של חבר-הכנסת יוסי שריד, שוועדת החינוך תקבל החלטה היום ועכשיו, בית-הספר רמז בבני-ברק לא נסגר.

משה גפני: בשום מקרה ובשום צורה.

משה גפני: אגב, זה מנוגד לחלוטין ואני קצת מכיר את העיר הזאת, זה מנוגד לחלוטין מאופייה של העיר.

משה גפני: אופייה של העיר מאז הקמתה זה שכל אוכלוסייה בה תקבל את מלוא השירותים.

משה גפני: להפך, אפילו לתת העדפה למי שהוא מיעוט בעיר.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה לחבר-הכנסת הרב גפני.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נשמע עכשיו את רמי בורנשטיין, סגן מנהלת המחוז.

רמי בורנשטיין: לא ידוע לנו במשרד החינוך על מגמה לסגור את בית-הספר.

רמי בורנשטיין: להפך, משרד החינוך, המחוז שלנו, עושה כל מאמץ על-מנת לחזק את בית-הספר ולהשאיר אותו בכל מיני תחומים.

רמי בורנשטיין: כל התכניות החדשות, כל התכניות התמיכתיות.

רמי בורנשטיין: אנחנו גם ביקשנו מברנקו וייס להיכנס לבית-הספר ואכן הם פועלים שם.

רמי בורנשטיין: ולהפך אנחנו רוצים לחזק והשמועות על סגירת בית-הספר לא באו מהכיוון של משרד החינוך.

רמי בורנשטיין: הם באו כתוצאה מאיזה שהוא מצב דמוגרפי שקיים באזור, בשכונת הזאת, שיש חלק מאנשי השכונה שעוזבים למקומות אחרים, באופן טבעי או לא, זה צריך לבדוק.

רמי בורנשטיין: וכתוצאה מכך נוצר מצב שיש הפחתה רצינית.

יוסי שריד: פה נמסרו נתונים עובדתיים.

יוסי שריד: אתה מספר לנו שאתם מחזקים אותו, לפני רגע שמענו מהמנהלת, יכול להיות שהמנהלת לא יודעת מה היא שחה.

יוסי שריד: היא אומרת למשל, שלקחנו לה במב"ר, לקחו לה 30 שעות.

יוסי שריד: אז אולי כדאי שתפסיקו לעזור, כי יכול להיות שאם תפסיקו לעזור, המצב ישתפר.

יוסי שריד: כי לפי העזרה, אני רואה שאנחנו מגיעים לעברי פי פחת.

רמי בורנשטיין: הנושא של מב"ר - זו תכנית ארצית שקיימת בכל היישובים.

רמי בורנשטיין: יש לה תקצוב מסוים.

רמי בורנשטיין: התקצוב הזה שונה בעקבות הקיצוץ בתקציבי משרד החינוך.

רמי בורנשטיין: והפעם הוא פונה לכל אורך הקו.

רמי בורנשטיין: זאת אומרת, בכל הערים בארץ בתכניות מב"ר - הורידו את מפתח התקצוב.

רמי בורנשטיין: התוצאה שנקודת המפתח בתקצוב הזה - גרם לכך שבבית-ספר הספציפי הזה שהוא קטן, נוצר מחסור של 30 שעות.

יוסי שריד: במה חיזקתם, בוא תספר לנו, ולא מה ביקשתם, במה חיזקתם בעובדה.

יוסי שריד: תן לנו נתונים.

רמי בורנשטיין: אז כמו שאמרתי, אנחנו קודם כל לגבי התכניות, תכניות עומס, תכניות מב"ר, אנחנו מכניסים שמה מורים מכל רשת האפשרויות שלנו.

רמי בורנשטיין: וגם אנחנו מחזקים אותו בשעות.

יוסי שריד: תסלח לי, מצד אחד שמחלישים, עכשיו אתה מספר לנו שמחזקים.

יוסי שריד: יכול להיות, אני לא יודע.

יוסי שריד: אז בסוף בחשבון אחרון, אחרי שמחלישים ומחזיקים, מה יוצא לנו בסיכום?

רן מלמד: התלמידים עוזבים.

רמי בורנשטיין: הסיכום הוא כזה - הבעלות על החטיבה העליונה.

יוסי שריד: אני שואל אותך שאלה ואתה מספר לי על בעלות.

יוסי שריד: לא מעניין אותי עכשיו בעלות.

יוסי שריד: הרי משרד החינוך הוא בעל כל בתי-הספר במדינת ישראל ולא חשוב מה הבעלות.

יוסי שריד: בחשבון אחרון, אחרי שלקחו ואחרי שנתנו, מה בחשבון האחרון, לוקחים או נותנים או זה מתקזז?

רמי בורנשטיין: החשבון האחרון הוא שהמחוז רוצה להחזיר את המצב לקדמותו.

רמי בורנשטיין: למרות כל הקיצוצים.

יוסי שריד: מאוד מעריכים "רוצים", אבל מה בפועל קורה?

רמי בורנשטיין: בפועל קורה שאתמול ישבנו עם אגף החינוך ועם ראש-העיר ודנו בתכנית שלהחזיר את כל השעות החסרות ולהחזיר את כל המגמות לבית-הספר שנסגרו.

רמי בורנשטיין: והגענו להסכם שלפיו, המחוז ייקח על עצמו את מחצית השעות החסרות של בית-הספר, והרשות תיקח את החצי השני, כאשר 10 שעות מגולמות בפועל, ישירות על-ידי ראש העיר ועוד מקינק שעשה משרד החינוך, יבדקו להשיב את המקינק חזרה, שבו יגולם יתרת השעות.

רמי בורנשטיין: ולהחזיר 54 שעות לבית-הספר שחסרים כרגע, לתפעולו המלא, עם כל המגמות ועם כל החסרים.

משה גפני: זה פותר לך את הבעיה?

ניבה קפליוק: זה פותר לי את הבעיה השנה, כן.

ניבה קפליוק: הנקודה היא שוב, אני רק רוצה להחזיר את הזרקורים לעובדה שהתלמידים עכשיו ברחו.

ניבה קפליוק: וכל תלמיד שבורח, לוקח אתו את סל השעות שלו.

ניבה קפליוק: אנחנו גם דיברנו על זה אתמול, אני נכחתי בישיבה הזו, ודיברנו על כך אתמול שנצטרך בפתיחת שנת-הלימודים לבדוק מחדש את המצב ולהעריך, האם לא נוצר גירעון.

משה גפני: אני מציע, תעזבי את פתיחת שנת הלימודים שזה דבר חשוב.

משה גפני: אם תהיה היום החלטה ואת שומעת את שמשרד החינוך, נשמע מה שאומרת עיריית בני-ברק.

משה גפני: צריך להודיע באזור, להודיע להורים, שבאת ההחלטה וזאת המציאות.

יוסי שריד: אם את הנעשה אין להשיב, אז יכול להיות שאיחרנו, אני לא יודע.

מלי גורדון: אתמול ישבנו, נציגות בית-הספר, נציגות משרד החינוך ונציבות אגף החינוך ועיריית בני-ברק עם ראש-העיר.

מלי גורדון: והגענו להסדר, המנהלת אמרה שכרגע מה שחסר להם זה באמת 54 שעות לפתיחת שנת-הלימודים, כולל המגמות שנסגרו.

מלי גורדון: כרגע המדיניות של עיריית בני-ברק בכל בתי-הספר, לתת רק מה שמשרד החינוך נותן, ולא מעבר לכך, כיוון שעיריית בני-ברק נכנסה לתכנית הבראה מטעם משרד הפנים.

מלי גורדון: ואגף החינוך צריך לחסוך 15 מיליון ש"ח.

מלי גורדון: אין לנו מאיפה לתת, גם כשאנחנו נותנים רק מה שהמשרד נותן, אנחנו נותנים הרבה יותר, בגלל נשירת תלמידים באמצע השנה למשל, שלא מעניין אף אחד והשעות נופלות עלינו.

מלי גורדון: הפנסיה אצלנו היא פנסיה תקציבית ולא צוברת.

מלי גורדון: בשנים קודמות, בית-הספר עלה לנו למעלה ממיליון ש"ח כל שנה.

מלי גורדון: זה לא שלא נתנו לבית-הספר.

משה גפני: נתנו, את מדברת על עיריית בני-ברק מעבר למה שמשרד החינוך נותן.

מלי גורדון: כן, עיריית-בני-ברק.

מלי גורדון: משרד החינוך כרגע שהעירייה היא במצב של תכנית הבראה, השכר עובר.

מלי גורדון: שום דבר העירייה שמקבלת מהמשרד, לא משאירה אצלה.

מלי גורדון: ולהפך, היא תומכת בבית-הספר.

מלי גורדון: ואני חושבת שהמנהלת תגיד שתמיד העירייה עזרה לבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: מה מספר הנושרים באמצע השנה, בערך?

מלי גורדון: השנה היה לנו כמות של 12 תלמידים.

מלי גורדון: 12 תלמידים, מכיוון שזה כיתות מב"ר והכוון, לא סוחב אתו 1.5 שעה אלא לפעמים 3.1 לכיתת הכוון.

מלי גורדון: לכן אנחנו עוזרים לבית-הספר כשאנחנו מקבלים, כשיכולנו.

מלי גורדון: כרגע הגענו להסדר.

פנינה ליכטנשטיין: שמה משמעותו?

מלי גורדון: משמעותו שכרגע אנחנו נקצה לו 10 שעות, בהתאם למה שחשבנו.

מלי גורדון: המשרד הקצה 27 שעות.

מלי גורדון: דרך אגב, שח"ר, על איזה תכנית מסוימת, יפנה לנו תקציב וניקח את התקציב הזה, נעסיק בו מורים, שזה כמובן עלות.

מלי גורדון: עלות בפועל תהיה לנו יותר גבוהה ממה היה.

יוסי שריד: קודם כל, המנהלת מצאה לנכון שעיריית בני-ברק בשנים קודמות, היתה בסדר גמור.

יוסי שריד: את הבעיות של העיריות בכלל, לא צריך ללכת דווקא לבני-ברק כדי לדעת מה קורה היום בעיריות, אנחנו מכירים.

יוסי שריד: אז אני בטוח שגם בבני-ברק המצוקה היא גדולה.

משה גפני: בני-ברק מגיעה היום בהתנדבות.

יוסי שריד: אני מכיר גם את בעיות בני-ברק הרבה מאוד שנים.

יוסי שריד: כן, זו עיר בעייתית.

משה גפני: לא, היא לא עיר בעייתית.

משה גפני: היא התנהלה עכשיו במשך כמה שנים באופן יוצא מן הכלל, היה בסדר.

יוסי שריד: בוודאי יותר טוב מלוד.

יוסי שריד: אני רק רוצה להבין, האם התיאור שניתן על-ידי סגן מנהלת המחוז, שהגעתם לסיכום.

יוסי שריד: מהגורן או מהיקב, למרות כל המצוקות, זה הסיכום?

יוסי שריד: והמנהלת אומרת לנו שהסיכום הזה מניח את דעתה.

יוסי שריד: זה גם הסיכום שלך?

מלי גורדון: כן, הסיכום הוא נכון.

מלי גורדון: יש לנו לסגור איזה שהיא נקודה.

מלי גורדון: ביום חמישי יושבת מרים גלמן, גזברית מחוז תל-אביב עם מר משה מרוז - חשב המשרד, לסגור.

יוסי שריד: יש עוד מישהו שרוצה לומר את דברו.

יוסי שריד: אני מתנצל על זה שקיבלתי יו"ר מסוג ב' או ג'.

יוסי שריד: אני ממש מתנצל, אבל מכיוון שאני זכיתי בכבוד גדול ל רשת את הממלאת-מקום של היו"ר, שהחליפה, אז אני מחליף של מחליפים ותצטרכו להסתפק בזה, למרבה הצער.

כרמלה מיילי: אני יו"ר ועד הורים מרכזית.

כרמלה מיילי: אני מבקשת רק להוסיף עוד כמה נתונים, שפה אני לא יודעת, כנראה שלא בקיאים בחומר.

כרמלה מיילי: אני בחודש פברואר שלחתי מכתב לראש העיר והרתעתי שאין לנו כסאות ושולחנות בבית-הספר.

כרמלה מיילי: ובבחינות בגרות ילדים גררו שולחנות וכסאות מכיתה לכיתה.

כרמלה מיילי: והעירייה חייבת לנו כבר מספר שנים 195 אלף ש"ח, שבעצם משרד החינוך העביר אליהם ובית-הספר לא קיבל את הכסף, שמגיע לנו.

כרמלה מיילי: התלמידים נדרשים להביא נייר-טואלט מהבית לבית-הספר, איפה נשמע דבר כזה.

כרמלה מיילי: מצב התחזוקה מאוד גרוע.

כרמלה מיילי: אני באופן אישי גייסתי צבע מחברת "ACE קנה ובנה", ועמדנו הורים וילדים, נכון שזה חינוכי, וצבענו את הכיתות ונתקענו בלי צבע למסדרונות בית-הספר.

כרמלה מיילי: אז אני טוענת שילד שבא מבית ממצב מצוקתי מאוד קשה, ולא נעים לו בבית, והוא בא גם לבית-הספר שנראה בצורה כזאת, איך תלמיד כזה יכול ללמוד?

יוסי שריד: אני חושב שאני מזדהה עם מה שאת אומרת.

יוסי שריד: יש רק בעיה אחת, אני חושש שבמצב שנוצר אנחנו לא נוכל עכשיו, הלוואי שיכולנו, אבל אנחנו לא נוכל עכשיו לפתור את כל הבעיות של בית-הספר.

יוסי שריד: במקרה של לחיות או למות, אנחנו צריכים לוודא שבית-הספר יחיה.

יוסי שריד: ואני מבין שיש לבית-הספר הרבה בעיות.

יוסי שריד: ובהשפעתנו הדלה, והיא מאוד דלה היום, אנחנו אולי נרצה לעזור גם בדברים אחרים לבית-הספר, אבל עכשיו הישיבה הזו נועדה כדי לעשות כמיטב היכולת שבית-הספר יתקיים.

ניבה קפליוק: אני יודעת שהמצב התחזוקתי, גם לי נשמע פחות נורא אולי.

ניבה קפליוק: כשאתה מדבר על פדגוגיה והעירייה תומכת למשל בפרוייקט כמו אומץ, בעיני זה נפלא ואני יכולה לא להסתכל על הסדקים שבקירות באותו רגע.

ניבה קפליוק: אבל למשל, כסאות שחסרים וילדים מפסידים זמן שיעור כי הם צריכים לגרור כסאות מכיתה שיצאה לחינוך גופני, זה כבר כן קשור לפדגוגיה.

ניבה קפליוק: זה אובדן זמן.

יוסי שריד: אין לך שום ויכוח איתי.

יוסי שריד: סגן מנהלת המחוז, אתה יודע להגיד על זה משהו?

רמי בורנשטיין: אני יודע שיש תקציב עכשיו שנמצא אצל ראש העיר.

רמי בורנשטיין: מופנה אליהם בקשה לרכוש עבורם את כל הציוד החסר של הכיסאות והשולחנות, על-מנת שהתופעה הזאת אכן תיעלם מהעולם.

רמי בורנשטיין: ואולי על כך יכולה גם להעיר החשבת, שהיא יודעת.

מלי גורדון: אנחנו ביצענו הזמנה לכיסאות.

כרמלה מיילי: שמענו את זה כבר מלפני שנה שבוצעה ההזמנה.

כרמלה מיילי: זה פשוט תקוע באיזשהו מקום.

פנינה ליכטנשטיין: זה לא "איזשהו מקום", זה מקום שבו צריך לשלם עבור מה שמזמינים.

כרמלה מיילי: ומי צריך לשלם, אנחנו ההורים, אולי.

יוסי שריד: אני מציע שאנחנו ברגע זה, אני חלילה לא אמרתי את זה מתוך זלזול, כי כשאין כסאות, אני לא יודע איך מלמדים, או דברים אחרים.

יוסי שריד: אני מציע שברגע זה נתרכז בעניין של המשך הפעילו של בית-הספר.

יוסי שריד: ואנחנו כולנו נשארים פה, ואם נוכל לעזור גם בדברים האחרים ולעקוב אחרי דברים שמתפתחים, שיאפשרו לבית-הספר, לא רק לחיות, אלא גם לחיות בכבוד, אז אנחנו בוודאי נשמח לעזור.

משה גפני: אני הבנתי, אבל יש הזמנה.

משה גפני: בכל מקרה, אני אדבר עם ראש העיר.

כרמלה מיילי: יש לנו בקשה, אולי אפשר להכיר בבית-הספר כבית-ספר בעל צרכים מסוימים, בגלל אופי האוכלוסייה.

כרמלה מיילי: ואז יהיה יותר קל לנו.

יוסי שריד: אני לא יודע איזו הגדרה זו, אני לא מכיר הגדרה כזו.

כרמלה מיילי: בית-ספר חילוני יחיד, באוכלוסייה שמונה 30 אלף תושבים, אני חושבת שמגיע לנו מן אפליה מתקנת.

כרמלה מיילי: שלאורך 50 שנה, וגם הרב קרליץ בזמנו אמר לי באופן אישי, פרדס-כץ קופחה, ואני אעשה הכל כדי ליישר את העניין הזה.

כרמלה מיילי: ואנחנו לא רואים כלום.

משה גפני: אין הגדרה כזאת.

משה גפני: מה שכן צריך לעשות, צריך שגם משרד החינוך, גם המחוז וגם בהנהלה למעלה, יחד עם עיריית בני-ברק, צריך להכיר בעובדה הזאת.

משה גפני: הרי מה תהיה התוצאה של הדבר הזה.

משה גפני: אין הגדרה כזאת, ההגדרה היא מי השר, בזה זה תלוי.

יוסי שריד: אנחנו נכניס את העניין הזה שבית-הספר ראוי להעדפה, בשים לב לעבודה שהוא בית-ספר יחיד.

ג'ן זוהר: שבשנה הבאה לא נעמוד באותו מצב, כי אנחנו עוברים את הסיוט הזה כמעט כל שנה, ואנחנו לא יודעים איך להחזיר את הילדים.

רן מלמד: אני מעמותת ידיד.

רן מלמד: שלושה דברים.

רן מלמד: קודם כל אני מברך על זה שבמהירות כזאת נפתרות לפחות חלק מהבעיות.

רן מלמד: אבל יש שני דברים שאני חושב שצריך לשים להם את הלב.

רן מלמד: ואולי הוועדה תחליט על זה.

רן מלמד: אחד, שמעתי שיש דיון ביום חמישי בין הגזברים השונים.

רן מלמד: אז שאומרים, דיון עם גזברים, אני תמיד מפחד שהגזברים יבואו ויגידו פתאום אין.

רן מלמד: אז אם אפשר שמצד אחד יושבת פה ראש מועצת תלמידים שנפגשתי איתה, שתתחיל לעשות טלפונים לחברים שלה, שיבואו להירשם מחדש.

יוסי שריד: הסעיף הראשון בהחלטה שלנו יהיה, "שהוועדה רשמה לעצמה את הודעת משרד החינוך ואת הודעת עיריית בני-ברק על סיכום שמחזיר לבית-הספר את השעות שנלקחו ממנו, בסך 54 שעות.

יוסי שריד: זה קודם כל, ליתר ביטחון.

יוסי שריד: הוועדה רשמה לעצמה את הודעת עיריית בני-ברק (אני לא רוצה פה גם לכתוב את משרד החינוך, אני חייב לומר) והודעת משרד החינוך, שבית-הספר יצויד בשנת הלימודים הקרובה בציוד שיאפשר לו לתפקד כמוסד חינוך ראוי לשמו.

יוסי שריד: ובכלל זה כדי שלא יהיה רק זה, ובכלל זה בין השאר, כסאות לתלמידים, שולחנות.

ניבה קפליוק: צביעה ושיפוץ.

יוסי שריד: ברגע זה נסתפק רק בכיסאות בשולחנות, ובלוחות לימוד.

רן מלמד: ההערה השלישית הקטנה שלי, מכיוון שהיתה פה הסכמה בין חברי הוועדה, שהמשך קיומו של בית-הספר הוא מאוד חשוב, אולי הוועדה תיקח על עצמה להיות ביום הראשון של הלימודים בבית-הספר ולהראות בכך את המחויבות שלה באמת להמשך.

יוסי שריד: אני חושב שזה רעיון טוב, אני לא יכול להתחייב בשם הוועדה בתור מחליף למחליפה, למחליפים.

יוסי שריד: אבל זאת בהחלט אפשרות.

משה גפני: אבל לכך צריך לפנות ליושבת-ראש הוועדה הקבועה.

יוסי שריד: אני מוכן לומר כך, ואם מישהו יבוא ביום השני, גם כן לא יקרה שום אסון, אני רוצה להציע לרב גפני הצעה שהוא לא יוכל לסרב לה.

יוסי שריד: שאם הוא מעוניין ויכול, אני מוכן לבוא לשם יחד עם הרב גפני, הרב גפני יחד אתי.

כרמלה מיילי: נשמח לארח אתכם.

יוסי שריד: ואני מוכן שנלך לשני בתי-ספר.

יוסי שריד: גם חילוני וגם חרדי.

משה גפני: בסדר גמור.

יוסי שריד: אז אם תארגן את זה, אני אשמח להצטרף אליך.

יוסי שריד: אם הוועדה כולה תרצה, אגב הוועדה לא הרבה יותר משני החברים שיושבים פה, בדרך כלל.

יוסי שריד: זאת אומרת, על הנייר זה הרבה יותר, אבל בפועל זה לא הרבה יותר.

משה גפני: אפשר לבקש באמת מראש-העיר להגיד שאנחנו, חברי הוועדה, אבל בעיקר חבר-הכנסת יוסי שריד ואני, אנחנו רוצים לבקר שם.

מלי גורדון: אני רוצה רק לציין, שלא ייראה שהעירייה הזניחה את בית-הספר, התבצעה בו בניה חדשה בשנים האחרונות.

משה גפני: זה לא רלוונטי מפני שהעירייה יכולה לא לבנות.

יוסי שריד: הסעיף ה-3 בהחלטתנו יאמר את הדבר הבא, ועדת החינוך והתרבות של הכנסת סבורה שבית-הספר "רמז", בהיותו בית-הספר הממלכתי, בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה, האחרון והיחיד בבני-ברק, חייב להמשיך ולהתקיים כדי לספק את הצרכים של אותן המשפחות שמעונינות בסוג זה של חינוך לילדיהם.

יוסי שריד: סעיף 4 - על-פי העובדה שבית-הספר הנ"ל נשאר אחד ויחיד בעיר, הוועדה סבורה שיש הכרח לנהל כלפיו מדיניות של העדפה מתקנת.

יוסי שריד: סעיף 5 - ועדת החינוך והתרבות תקיים בשבועות הקרובים מעקב כדי לוודא שההחלטות מיושמות הלכה למעשה.

פנינה ליכטנשטיין: הערה קטנה.

פנינה ליכטנשטיין: תלמידים שקיבלו אישור לימודי חוץ מכוח העובדה שמגמות נסגרו בבית הספר, צריך דרך למצוא אותם, לבטל את אישורי היציאה.

יוסי שריד: הוועדה קוראת לאותן המשפחות, שבגלל הסכנה שנשקפה לסגירת בית-הספר, כבר סידרו את ילדיהם במוסדות אחרים, לשוב אל בית-הספר המקומי, שהוא בית-ספר המקיים רמת חינוך גבוהה.

משה גפני: על-פי החוק, יש חוק שאני העברתי אותו לפני שנתיים כאן בוועדה.

משה גפני: והחוק אומר, שאם יש מגמת הלימודים ביישוב שבו אנחנו מדברים עליו, אסור לעירייה ואסור למשרד החינוך.

משה גפני: עכשיו ברגע שיש החלטה שבית-הספר ממשיך, צריך לקחת את אגרות חוץ חזרה.

יוסי שריד: כבוד הגזברית, אני מציע לשים לב למה שאמר חבר-הכנסת גפני.

יוסי שריד: ואני מציע לעיריית בני-ברק גם בעניין זה, כמו בעניינים אחרים, לנהוג על-פי החוק.

ג'אן מור: אני נציגת מועצת התלמידים.

ג'אן מור: אני מבקשת מכם בכל לשון של בקשה, אל תקלו ראש בעניין הזה.

ג'אן מור: בית-ספר רמז אולי בשבילכם זה נקרא בית-ספר, בשבילנו זה הבית שלנו.

ג'אן מור: אנחנו פה יותר מארבע שנים ועם מורים שהם כמו החברים שלנו, שנשארים אתנו הרבה שעות על חשבונם.

ג'אן מור: ויש הרבה שעות מעבר לזה שבית-הספר אישר להם מימון.

ג'אן מור: אתם פוגעים בבית-הספר שלנו, אתם פוגעים בבית שלנו, אתם פוגעים בנו.

ג'אן מור: אנחנו לא דיברנו על נייר-טואלט, לא דיברנו על ציוד שאיננו, לא דיברנו על הצגות ולא דיברנו על תרבות, לא דיברנו על שום דבר.

ג'אן מור: המטרה שלי זה ללמוד ולהצליח.

ג'אן מור: ואני יודעת שיש לי את הנתונים להצליח, יש לי את השאיפה להצליח, ואני אעשה את זה בכל מחיר.

ג'אן מור: לא, ממש לא.

יוסי שריד: אז בקשתך שלא נקל ראש, היא בקשה שהיא נתמלאה.

יוסי שריד: הלוואי שהבקשות שלי היו מתמלאות כפי שהתמלאה הבקשה שלך.

ג'אן מור: אנחנו שומעים שחיזקו את בית-הספר שלנו, לא חיזקו בכלל.

ג'אן מור: את כל הדברים השנה אנחנו עושים בעצמנו, בכוחות ידינו.

ג'אן מור: הן התלמידים, הן ההורים, את הכל, אנחנו עשינו לבד.

ג'אן מור: אז שלא יגידו עכשיו שעזרו לנו, כי אנחנו עשינו הכל לבד השנה.

יוסי שריד: אני חושב שאתם ראויים להרבה הערכה על כל מה שאתם עושים בבית-הספר, ובעיקר על המאמצים האלה שציינת.

אנה בורוכובסקי: יש לי שאלה בקשר למגמות שלנו לשפות.

אנה בורוכובסקי: למדנו ארבע שנים שפות, צרפתית, ערבית ורוסית.

אנה בורוכובסקי: השנה פתחו רק מגמת רוסית.

אנה בורוכובסקי: ולא נראה לי שזה שוויוני, למרות שלא הרבה בחרו בצרפתית.

ניבה קפליוק: רבע מאוכלוסיית בית-הספר הם עולים חדשים.

ניבה קפליוק: ואני צריכה לתת מענה לעולים האלה.

ניבה קפליוק: בערבית ובצרפתית, אולי היה לי תלמיד או שניים, אני מציעה שאני אחר-כך אסביר לך את זה יותר בפרוטרוט.

יוסי שריד: אני מאוד מודה לכם.