ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 320, 2004-11-01 09:30

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב לכולם.

מל פולישוק-בלוך: הנושא שלנו הבוקר הוא אלימות בבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: זה המשך לתחילת דיון שערכנו בשבוע שעבר נוכח פרסומים בעיתונות ובתקשורת על מקרי אלימות מאוד קשים במערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: לצערי הרב, הבוקר שוב קראתי על מעשי אלימות נוספים של תלמידים כלפי המורים, דברים שמקומם לא יכירם בבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: הנושא של טיפול באלימות הוא ארוך כאורך קיומה של המערכת.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך של הכנסת דנה בזה לפחות לפי הרקורד שיש לפניי, כבר כמה שנים.

מל פולישוק-בלוך: יש פה ושם טענות שיש שיפורים, אבל אנחנו רואים את התופעות, והשאלה היא באמת האם יש שיפורים.

מל פולישוק-בלוך: יושבים איתנו אנשים ממערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: הזמנו עוד הרבה אורחים אחרים והם אולי יצטרפו במשך הבוקר.

מל פולישוק-בלוך: אולי היה קשה להגיע, אבל הנוכחות כאן היא דלה למדיי.

מל פולישוק-בלוך: זה לא כל כך יועיל לקיים דיון עם עצמנו.

מל פולישוק-בלוך: אני מחזיקה בידי את הדוח לטיפול באלימות בבתי ספר שהגישו לוועדת החינוך לפני שלוש שנים.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן המלצות הוועדה הציבורית לצמצום האלימות, ומסקנות דוח וילנאי.

מל פולישוק-בלוך: המסקנות הן חד משמעיות, הבעיות ידועות, אני מבקשת לדעת ממשרד החינוך האם מרגישים שינוי.

מל פולישוק-בלוך: אסור לנו להיות ניזונים מתקשורת כזאת או אחרת שאומרת שהיה מקרה אלים במיוחד והיא הגיעה לעיתונות.

מל פולישוק-בלוך: מפה אנחנו למדנו שיש עדיין בעיה, והבעיה חמורה, אבל אנחנו לא לומדים מכאן מה קורה באמת במערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים עדויות די מדאיגות של סקרים שנעשו, שכמעט כל תלמיד, כל תלמיד שני, יש אומרים אפילו 75% מהתלמידים מעידים על מקרה אלימות שהם היו חשופים להם, אם אישית, אם מקרה שראו.

מל פולישוק-בלוך: הדברים האלה מאוד מאוד חמורים.

מל פולישוק-בלוך: לכולנו יש ילדים, ויש כאלו שיש להם נכדים, וכולנו יודעים, שומעים ורואים את האלימות במערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו גם יודעים שזה לא רק במערכת החינוך, אלא שזוהי השתקפות של החברה הישראלית בכלל שהפכה לחברה יותר אלימה ויותר קשה.

מל פולישוק-בלוך: אלו מקרי אלימות שהם יותר חריפים.

מל פולישוק-בלוך: אם פעם זה היה מילוי, היום זה הופך גם לפיזי, והבעיות ידועות.

מל פולישוק-בלוך: הליקוי המרכזי שאני רואה מהנתונים שקראתי בימים האחרונים הוא שאין ממש מדידה ופיקוח על מה שקורה.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על חומר עכשווי, אני לא מדברת על דוחות שעשו פעם.

מל פולישוק-בלוך: דוח מבקר המדינה מדבר על שימוש בערכה מסוימת שמשרד החינוך ביקש להחיל על בתי ספר, ורק 6% מבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה פה 400 בתי ספר, ופה 50 גנים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו יודעים ש-400 בתי ספר הם 10%.

מל פולישוק-בלוך: מכל הנתונים שאני רואה אין ממש טיפול כוללני.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מרגישה מהחומר שיש חובה, אלא זה יותר רצון טוב, ואם רוצים עושים, רוצים לא עושים.

מל פולישוק-בלוך: אני קראתי את כל ההמלצות שלכם והן נורא יפות.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא, האם היכולת שלכם הפיקוחית וזו שמחייבת את בתי הספר, עובדת בשטח, והאם אתם רואים איזה שינוי מגמה?

מל פולישוק-בלוך: זה אחד מהדברים החשובים ביותר.

לאה רוזנברג: את אמרת קודם שנושא האלימות הוא כימי המערכת, אבל אפשר לומר שזה התחיל בימיהם של קין והבל.

לאה רוזנברג: זוהי היסטוריה ארוכת ימים, אבל אני לא רוצה להיכנס לדברים האלה.

לאה רוזנברג: אני רוצה לשאול שאלה שהיא בנאלית לחלוטין.

לאה רוזנברג: האם כל הילדים הם אלימים?

לאה רוזנברג: אנחנו יודעים שלא, אנחנו יודעים בוודאות שלא.

לאה רוזנברג: יש לנו ניסיון.

לאה רוזנברג: האם אנחנו יכולים לומר שישנם אחוזים קטנים שהם כן אלימים ולהסתפק בתשובה הזאת?

לאה רוזנברג: בוודאי שלא.

לאה רוזנברג: מה ראינו בתופעות האחרונות?

לאה רוזנברג: שוב, זה לא חדש, אבל אני כן יכולה לומר שיש לזה עוצמה מאוד גדולה.

לאה רוזנברג: היו תופעות של ערעור סמכות של המורה מול התלמיד, והיו תופעות של טשטוש הגבולות הבסיסיים ביותר של טוב ורע, של מותר ואסור.

לאה רוזנברג: אם קודם היינו יכולים לסמוך שמי שאין לו איזה פתולוגיה, יש לו את המצפן הזה של טוב ורע, אני היום לא בטוחה שהמצפן הזה נמצא באמת באבחנה הברורה ביותר של מותר ואסור, וטוב ורע.

לאה רוזנברג: ראינו אכזריות, חוסר אמפתיה לסבל של הזולת.

לאה רוזנברג: גם אחרי זה, תלמידים צחקו וגם לא אפשרו להגיש לה עזרה.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, היתה חוסר אונות כמובן של הנפגע, אבל אני מוכרחה לומר שגם היתה תופעה של חוסר אונות מאוד גדולה של הפוגע שנזקק לדבר כזה.

לאה רוזנברג: זה מעיד על תסכול מאוד גדול, על חוסר אונות לפעול בדרכים אחרות.

מל פולישוק-בלוך: אולי זה מעיד על כישלון של המערכת שלא נתנה לו את הכלים להבחין בין טוב ורע.

לאה רוזנברג: אנחנו נתחיל ונסכם בכישלון המערכת.

לאה רוזנברג: כל ילד שלא הצלחנו להביא אותו לדרך הישר, הוא כישלון של המערכת.

לאה רוזנברג: אין על זה ויכוח.

לאה רוזנברג: העניין הוא, איך אנחנו אומרים יש יותר ויותר ילדים שהמערכת לא נכשלת איתם, ושהיא אולי כן קודם נכשלה איתם, ועל זה אני כן רוצה לדבר.

לאה רוזנברג: נוסף לכך, האם אני יכולה להסתפק ולומר שיש יותר ילדים?

לאה רוזנברג: לא.

לאה רוזנברג: אני חייבת למצוא את התשובה כדי להגיע לכל הילדים.

לאה רוזנברג: האם אנחנו באיזשהו מקום שמתחיל לאותת על כיוון של משהו נכון נעשה, אני יכולה להגיד כן, ולא בתחושות בטן, אלא בממצאים.

לאה רוזנברג: זאת ההרגשה שלי.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת על כלים, אבל האם את רואה שיש שיפור?

לאה רוזנברג: בוודאי שאני רואה.

לאה רוזנברג: לא אני, אני חשודה.

לאה רוזנברג: יש שיפור.

לאה רוזנברג: יש שיפור אחד קודם כל בתפיסה שזו צריכה להיות מערכת של נתונים סיסטמתיים.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, אחת לשלוש שנים המערכת בודקת את עצמה כדי לדעת להגיד את מה שאני אומרת היום.

לאה רוזנברג: היו כבר שתי בדיקות כאלו.

לאה רוזנברג: בדיקה נוספת תהיה ב-2005.

לאה רוזנברג: פרופ' רמי בינבנשתי הולך לעשות סקר נוסף כדי לראות היכן הדברים עומדים.

מוחמד ברכה: איך השיפור הזה בא לידי ביטוי אם התלונות נגד תלמידים הוכפלו מהשנה הקודמת לשנה הזאת?

לאה רוזנברג: אם לפני עשר שנים כשאני הייתי מנהלת בית ספר, היתה מגמה חד משמעית שאצלנו אין בעיות, אצלי לא היו סמים ולא היתה אלימות, אף אחד לא העלה בדעתו שמותר לו להגיד את זה אפילו בעצמו, המערכת היום עובדת בצורה הכי הכי ברורה של חובה.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, יש סעיף בחוזר מנכ"ל שלא נותן שיקול דעת למנהל אפילו.

לאה רוזנברג: במקרה ויש פגיעה במורה, אין למנהל שיקול דעת אם לפנות.

מל פולישוק-בלוך: מה עם התלמיד למה רק על המורה?

לאה רוזנברג: אני מדברת עכשיו לגבי המורים.

לאה רוזנברג: אם פעם אמרנו שמנהל בית ספר יכול לשקול - - -

מל פולישוק-בלוך: איך אתם מגדירים מהי פגיעה?

מל פולישוק-בלוך: האם דחיפה היא פגיעה?

מל פולישוק-בלוך: מהי רמת הפגיעה שבה אתם הולכים?

לאה רוזנברג: אני לא משפטנית ואני לא עובדת במשטרה.

לאה רוזנברג: אבל, כל מה שאזרח מן השורה היה ניגש להגיש תלונה על פגיעה אלימה, חובתו של המורה היום אם פגעו בו להגיש תלונה.

לאה רוזנברג: מצד אחד, זה מעלה כמובן את מספר התלונות, ויכולנו לומר שזה העלה את מספר התלונות, מה עשינו?

לאה רוזנברג: אבל, ברגע שיש תלונה יש טיפול.

מל פולישוק-בלוך: אם אני עושה השלכות מאונס או מהטרדות מיניות אז זה אותו הדבר.

מל פולישוק-בלוך: האם יש היום יותר?

מל פולישוק-בלוך: יש היום פשוט יותר מודעות.

לאה רוזנברג: קודם כל, יש.

לאה רוזנברג: עדות של שני חוקרים פרופ' רוני בינבנשתי מהאוניברסיטה העברית, וד"ר יוסי הראל מאוניברסיטת בר-אילן, מקובלת עליי.

לאה רוזנברג: הם מעידים שהם עשו סקרים אצל מורים ואצל תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: זה דוח ישן.

לאה רוזנברג: לא, זה חדש.

יצחק קדמן: אין סתירה בין השניים.

יצחק קדמן: זה היה כל כך גבוה.

יצחק קדמן: זה ירד, אבל זה נשאר עדיין גבוה.

לאה רוזנברג: ד"ר קדמן, אני בוודאי לא באתי היום לומר שמצבנו נפלא ולמה מקיימים את הדיון הזה.

מוחמד ברכה: אחרי השבועיים האחרונים אי אפשר להעלות את זה על הדעת.

לאה רוזנברג: אנחנו צריכים ליצור קואליציה בין כל מי שבא בקשר עם הילדים, עם בית-הספר, ולשדר את אותו מסר.

לאה רוזנברג: היו בעבר קואליציות.

לאה רוזנברג: בעבר היתה קואליציה מאוד ברורה של מורים והורים.

לאה רוזנברג: אני לא אומר שהיא היתה נגד תלמידים, אבל היתה קואליציה ברורה.

לאה רוזנברג: ההורים והמורים שידרו את אותו מסר.

לאה רוזנברג: המסר בבית ובבית הספר היה אותו מסר.

לאה רוזנברג: הקואליציות האלו היום קצת נעלמו ותודה לאל.

לאה רוזנברג: האלטרנטיבות של הקואליציות האחרות הן אלטרנטיבות שהן אינן מעבירות מסר אחד שהוא ברור מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לבנות קואליציה אחרת שכוללת הורים, מורים ותלמידים.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה עושה קואליציה כזאת, ולא אחד נגד השני, אז את מגיעה להישגים יותר טובים.

מוחמד ברכה: היו מקומות שהיו בהם מזגנים, אבל היו מקומות שהיו בהם רעיון של מזגן.

מל פולישוק-בלוך: היו שם חדרים ישנים שלא היה בהם מזגן כי הוא נגנב.

מל פולישוק-בלוך: היה מזגן מקולקל.

מל פולישוק-בלוך: אבל, אני מדברת על חדר שיש בו מזגן, אבל יש בו רק חלון אחד.

מל פולישוק-בלוך: זה היה חדר מאוד צפוף, בלי אוויר או שהאוויר היה דחוס.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר היה לזוז בחדר, הקירות היו חשופים כי אי אפשר לתלות שום דבר כי הכל זה יציקת בטון.

מל פולישוק-בלוך: האם אתם רוצים יום לימודים ארוך בבית ספר כזה?

מל פולישוק-בלוך: תאמינו לי שזה עונש.

מל פולישוק-בלוך: זה בית ספר חדש לפני שנתיים, לא בניין ישן.

מוחמד ברכה: זה עונש למורה ועונש לתלמיד.

מל פולישוק-בלוך: למה שלא תהיה אלימות במצב שבו ילד אחד יושב על השני?

מל פולישוק-בלוך: ילדים דוחפים אחד את השני אפילו ללא כוונה.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לנתק את הדברים האלה אחד מהשני.

מל פולישוק-בלוך: לאה רוזנברג: אני חושבת שמוכרחים לנתק, ואין שום סיבה, תירוץ ונסיבות שמצדיקות אלימות.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזו סכנה מאוד גדולה לקשור - - -

מל פולישוק-בלוך: האם מישהו אמר שזה מצדיק?

מל פולישוק-בלוך: חס וחלילה.

מל פולישוק-בלוך: אבל, את לא יכולה להכניס אנשים לסיר לחץ ולומר אל תלחצו.

סוזי בן ברוך: יש מחקר שנערך על-ידי ד"ר תום בובל מאוניברסיטת ירושלים.

סוזי בן ברוך: המחקר מצביע על זה שסביבה אקולוגית של תלמיד משפיעה מאוד על רמת האלימות.

לאה רוזנברג: זה באמת מוכר לי.

לאה רוזנברג: אבל, את תסכימי איתי שאסור לקשור את העניין שאם הסביבה האקולוגית לא הולמת, אז מותר להיות אלים.

מל פולישוק-בלוך: זה לא מה שנאמר.

ענבל גבריאלי: אומרת יושבת-ראש הוועדה ברור שתהיה אלימות אם תלמידים ישבו בתנאים כאלו, לא שזה מותר להם.

לאה רוזנברג: אני חושבת שכדאי לומר שזה לא מותר.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שזה היה מאוד ברור מדבריה.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא אומר שמותר, להיפך.

לאה רוזנברג: המטרה שלנו היא ליצור את אותו רף שהוא נראה בלתי אפשרי, ואני חושבת שהוא כן אפשרי.

לאה רוזנברג: זה רף שאומר שיש לנו אפס סובלנות לאלימות.

לאה רוזנברג: אפס, לא קצת, לא כמעט, לא מאוד.

לאה רוזנברג: כל תופעה נבדקת במערכת ומטופלת מאוד מאוד חזק.

לאה רוזנברג: אני לא מונה עכשיו דברים שהמערכת עושה.

לאה רוזנברג: אני אומרת שהמדיניות היא מאוד ברורה לתוספת תקציב בשנים שהיו 13 קיצוצים.

לאה רוזנברג: בנושא של האלימות היתה תוספת לטיפול באלימות.

מל פולישוק-בלוך: מהו התקציב לנושא אלימות?

לאה רוזנברג: קצת קשה לפלח אותו.

לאה רוזנברג: אני מדברת רק על התוספים מעבר לדברים השוטפים כמו ייעוץ ודברים אחרים, וזה היה בסביבות 9 מיליון בשנה שעברה.

לאה רוזנברג: הוא יהיה בערך אותו הדבר גם השנה.

לאה רוזנברג: התוספת התקציבית הזאת היא כדי לעלות עוד מדריגה אחת ביכולת שלנו לטפל.

לאה רוזנברג: אני חושבת שהם עושים מעשים מאוד ברורים.

לאה רוזנברג: כלומר, לא יכול להיות שמורה יבוא לבית ספר ולא ידע שהדבר הבסיסי שלו כבן אדם לא יתקיים.

לאה רוזנברג: לגבי התלמידים היתה הסכמה שאין ויכוח.

לאה רוזנברג: לגבי המורים היה איזשהו שלב שהמורה הוא החזק והוא המבוגר, והוא לא צריך שתהיה עליו הגנה.

לאה רוזנברג: אני חושבת שכן צריכה להיות אותה סביבה שמאפשרת את זה שהם יהיו מוגנים.

לאה רוזנברג: אנחנו צריכים שני דברים מרכזיים, ואני לא אתחיל בתקציב.

לאה רוזנברג: דבר ראשון, ליצור את הקואליציות ואת הגיבוי במערכת החינוך כדי שהיא תוכל לעשות את מה שהיא יודעת לעשות, והיא רוצה לעשות.

לאה רוזנברג: את הדבר השני אני אומר בלחש, אבל הוא כן קשור בתקציב.

מל פולישוק-בלוך: את יכולה לומר את זה בזעקה.

מל פולישוק-בלוך: אם צריך, אז צריך.

ענבל גבריאלי: מבלי להתייחס לתנאים הסביבתיים או בהנחה שאין בעיה בתנאים הסביבתיים, אני מניחה שתהיה פה הסכמה העיקרית שילדים מגיעים לבית הספר ושם מתנהגים באלימות היא בגלל מצוקה שבה הם נמצאים.

ענבל גבריאלי: אני חושבת שאם נבדוק את זה אז נמצא שאחוזי הילדים שמכים סתם, מתפרעים סתם, או מקללים סתם, הם אחוזים בודדים.

ענבל גבריאלי: בדרך כלל, מדובר באיזשהו ניסיון לזעוק ולומר שישנה מצוקה מסוימת.

ענבל גבריאלי: מובן שאני לא מקבלת את זה שנוקטים בצעדים אלימים כלפי אלימות של ילדים.

ענבל גבריאלי: לא מחנכים נגד אלימות באלימות.

ענבל גבריאלי: אבל, בשנים האחרונות יש איזשהי מגמה של מעורבות יתר של הורים, ואיזשהי מגמה של הכרה בזכויות יתר של תלמידים.

ענבל גבריאלי: אני חושבת ששמירה על זכויות של תלמידים היא דבר מאוד מאוד חשוב, אבל זכויות יתר הן אף פעם לא דבר טוב.

ענבל גבריאלי: הורים לילדים אלימים מנסים לגונן, במקום לתת את חלקם בבית ולחנך כנגד אלימות.

ענבל גבריאלי: זו תופעה שפוגעת בצורה מאוד חמורה בניסיון של המערכת להתמודד.

מל פולישוק-בלוך: את יכולה להגיד שלא עושים מספיק.

ענבל גבריאלי: לא, ואני אסביר לך למה.

ענבל גבריאלי: המחקרים והסקרים לא בודקים את זה באופן פרטני.

ענבל גבריאלי: אם הייתי תלמידה והיית ניגשת אליי ומבקשת ממני למלא סקר אנונימי או לא, האם אני מכה או צורכת סמים, או אם העפתי פעם שולחן על המורה, אז מובן שהתשובה לכל השאלות היתה שלילית.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להביא עוד כמה דוגמאות.

ענבל גבריאלי: גם לך יש ילד קטן בבית ספר.

ענבל גבריאלי: אני מאוד מעורבת בחייה של אחותי, בעיקר בבית הספר.

ענבל גבריאלי: אני כל הזמן שואלת, כי אני היום במסגרת התפקיד שלי ובמסגרת הישיבה שלי כאן, אולי יכולה קצת לשנות.

ענבל גבריאלי: אבל, זה לא עוזר כי לא נותנים כלים למורים.

ענבל גבריאלי: לפעמים יש אפטיות או אדישות מצד המורים או מצד מנהלי בתי הספר.

ענבל גבריאלי: יש אלימות וזה לא רק מה שכותבים בעיתון.

ענבל גבריאלי: העובדה שניקבו למורה את הצמיגים של רכבו היא תופעה חמורה מאוד בעיניי, אבל זה כבר עניין של הגברת בן ברוך.

ענבל גבריאלי: אנחנו מדברים על המקרים ואני לא רוצה לומר הפחות הקשים, כי בעיניי כל מקרה הוא קשה, שצריכים להיות מטופלים בתוך המערכת.

ענבל גבריאלי: אם ניתן את דעתנו רק למקרים האלה ונזלזל באחרים, לא נגיע למקום טוב.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: חבר הכנסת ברכה, בבקשה.

מוחמד ברכה: אני לא הבנתי מדוע זה מצער שהקואליציה הזאת בין מורים להורים התפרקה.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה לא אמור להיות מצער, אני חושב שזה דבר חמור.

מוחמד ברכה: כשההורים עושים קואליציה עם המורים, הם לא נגד התלמידים.

מוחמד ברכה: זו לא קואליציה נגד התלמידים.

מוחמד ברכה: זה סוג של שיתוף פעולה, כי אי אפשר לשדר בבית אור ירוק לאלימות.

מוחמד ברכה: סקר "ידיעות אחרונות" שפורסם לא מזמן מדבר על 55 בבתי הספר היהודיים מהמורים שהתלוננו על התנכלות או אלימות מצד הורים, ו-55 מבתי הספר הערביים שהתלוננו על אלימות מצד הורים.

מוחמד ברכה: אני חושב שזה דבר מאוד חמור.

מוחמד ברכה: צריך לשפץ את הקואליציה הזאת בין ההורים למורים.

לאה רוזנברג: אמרתי שפעם היתה הקואליציה הזאת, ואני שמחה שהיא התפרקה מסיבות אחרות.

מוחמד ברכה: אני חושב שצריך לשפץ ולנטרל את הסיבות האחרות.

מוחמד ברכה: אני לא חושב שצריך לדבר על אלימות רק במונחים של הטפה, אלא להבין את הרקע שעליו צומחות התופעות האלה של אלימות.

מוחמד ברכה: זה גם תנאים פיזיים, זה גם חשיפה של תלמידים לאלימות אם דרך כלי התקשורת ואם על-ידי העיתונות.

מוחמד ברכה: זה דבר שראוי לטיפול נפרד.

מוחמד ברכה: השיח החברתי פוליטי בתוך מדינת ישראל הוא שיח שבנוי על הרבה כוח.

מוחמד ברכה: הוא אלים.

מל פולישוק-בלוך: תראה לנו מה קורה רק בימים האלה.

מל פולישוק-בלוך: מה זה אם לא אלימות?

מוחמד ברכה: השיח בנוי על מצ'ואיזם, ומילטריזם, ועל זה שהכל אפשר לפתור בכוח.

מוחמד ברכה: אני חושב שמערכת החינוך צריכה להידרש לנושא הזה לא רק במונחים של הטפה, אלא גם בהשתתפות בקביעת סדר עדיפות חברתי כללי.

מוחמד ברכה: באותו סקר ב"ידיעות אחרונות" דובר על כך שמורים מקדישים רבע מהזמן כמעט לטיפול בבעיות של משמעת.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שהרבה יותר.

מוחמד ברכה: אני ראיתי את דוח הוועדה ברפרוף, אבל אני חושב שצריך לבחון את זה על-פי תוצאות.

מוחמד ברכה: אני לא רואה את השיפור שדובר עליו כאן.

מוחמד ברכה: להיפך, אנחנו הולכים בכיוונים הרבה יותר חמורים של התפשטות האלימות.

מוחמד ברכה: אני חושב שהדבר המרכזי והמיידי שמתחייב הוא יצירת מסגרות לשיתוף פעולה וטיפול משותף בין ועדי ההורים, המורים ומערכת בית-הספר הפדגוגית והחינוכית.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נשמע עכשיו קצת נתונים.

אלה אלגריסי: ראשית, אנחנו כבר יודעים שהעבודה צריכה להיות עבודה מערכתית.

אלה אלגריסי: אם פעם הטיפול באלימות היה בידי היועצת או הצוות הטיפולי של בית-הספר, אנחנו היום יודעים שהאלימות היא של כל מי שנמצא בבית הספר, ואנחנו אומרים הרבה יותר רחב מזה.

אלה אלגריסי: אנחנו מדברים שהיא של כל הקהילה.

אלה אלגריסי: מהמקום הזה יש כרגע עשרה יישובים בתוך פרויקט אס"א שכל היישוב כולו רתום לתוך עבודה בנושא של מניעת אלימות.

אלה אלגריסי: גילי דנה היושבת מולי אולי תדבר אחר כך על זה בהרחבה אם תרצו לשמוע.

אלה אלגריסי: יש החלטה על זה שעוד עשרים ישובים ייכנסו בשנה הבאה לתוך הפרויקט, ויש עוד הרבה מאוד ישובים שלא נמצאים בפרויקטים אבל פועלים כישוב.

אלה אלגריסי: יושבת פה נציגה של מנהלי מחלוקת חינוך, ויישובים שלמים מחליטים שהטיפול באלימות הוא של כל היישוב.

מל פולישוק-בלוך: אתם טוענים שזה מה שיעזור, והשכל הישר אומר שזה חייב להיות מערכתי.

מל פולישוק-בלוך: לא צריכים לעשות דוקטורט באוניברסיטה בשביל זה.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא, למה זה רק עשרה יישובים, למה רק עשרים נכנסים, ולמה לא מאתיים ישובים נכנסים בשנה הקרובה?

אלה אלגריסי: בואי נחבר שני דברים.

אלה אלגריסי: הדבר הראשון הוא תקציב.

אלה אלגריסי: הדבר השני הוא תשתית.

אלה אלגריסי: כל החלטה יישובית שכזאת כמובן כרוכה בהחלטה תקציבית, והתשתית היא של היישוב.

אלה אלגריסי: את תיארת את הביקור שלכם אתמול בלוד, ואני רוצה לומר לך שאם ביישוב אין תשתית של עבודה משותפת של משטרה, רווחה, חינוך, מחלקת החינוך, השירות הפסיכולוגי, האנשים בתוך בית-הספר, - - -

מל פולישוק-בלוך: כל מה שאת אומרת לי הוא לא עניין של תקציב אלא של החלטה של הגורמים הרלוונטיים.

מל פולישוק-בלוך: הם צריכים לקבל החלטה שהם שמים את זה בראש סדר העדיפויות.

מל פולישוק-בלוך: יש כסף במערכת, יש תקציב של למעלה מ-260 מיליארד שקל במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: יש כסף והשאלה היא מה עושים אותו?

מל פולישוק-בלוך: אני כועסת, לא עלייך חלילה.

מל פולישוק-בלוך: תראי לי כמה הרבה ניירות יש לי.

מל פולישוק-בלוך: כל הניירות האלה ועוד רבים שקראתי בבית, מדברים על מה צריך לעשות.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רואה עשייה שבה יש שיתוף פעולה של כל הגורמים לא רק בתוך מערכת בית-הספר, אלא של הקהילה, של הרווחה, של המשטרה, של העירייה, של כולם.

אלה אלגריסי: ציינתי עשרה יישובים שהם בפרוייקט.

אלה אלגריסי: אני אמרתי שאני יכולה לספר על עוד הרבה מאוד, כי חשוב לדעת שגם זה קיים.

אלה אלגריסי: ישנה תוכנית כזאת והיא מתנהלת ומתרחבת.

אלה אלגריסי: במקביל, יש הרבה מאוד ישובים שלקחו מבלי שמישהו יגיד להם שכדאי שהם יעשו את זה, אלא כי הם הבינו שזה מה שצריך לעשות.

אלה אלגריסי: יש הרבה מאוד ישובים שעושים כרגע עבודה מערכתית באמת של ניסיון לשלב.

מל פולישוק-בלוך: כמה יישובים?

אלה אלגריסי: עשרות יישובים שאני יודעת שיש בהם באמת עבודה משותפת.

אלה אלגריסי: אני יכולה לציין שמות, אבל זה לא נראה לי רלוונטי כרגע.

פנינה רום: חייבים לציין שזה תלוי במנהיגות היישובית.

אלה אלגריסי: זו דוגמה אחת של עשייה שהיא באמת הולכת ומתרחבת.

אלה אלגריסי: נאמרה כאן איזושהי אמירה לגבי המחקרים והמשמעות של המחקרים, ואני באמת קטונתי.

אלה אלגריסי: אבל חשוב לומר ששני המחקרים שאני מדברת עליהם שאנחנו מצטטים אותם, הם שני מחקרים שהם מהימנים.

אלה אלגריסי: המחקר של ד"ר יוסי הראל הוא מחקר בין-לאומי שמשתתפות בו מעל שלושים מדינות מכל העולם, וצריך לכבד אותו כמחקר.

אלה אלגריסי: הם שמחים לבוא, הם מציגים את הנתונים בכל המקומות.

אלה אלגריסי: הם בהחלט מדברים על ירידה בדיווח של תלמידים לגבי תחושת האלימות בתוך בית-הספר.

אלה אלגריסי: צריך לשים את זה בפרופורציות הנכונות.

מל פולישוק-בלוך: איך את מסבירה את הפער בין המחקרים השונים?

אלה אלגריסי: עוד מעט אני אומר מה אני יכולה לפרש.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם לא מחייבים את בתי הספר?

אלה אלגריסי: זו כבר שאלה של חינוך.

אלה אלגריסי: בשאלה הזאת אנחנו ממליצים, מפקחים מעודדים.

אלה אלגריסי: אנחנו מזמנים מנהלים.

אלה אלגריסי: כרגע אנחנו לא בשלב של - - -

גילה פינקלשטיין: במחוז תל-אביב חייבו את כל בתי הספר במחקר של שפי.

אלה אלגריסי: יש לזה יתרונות וחסרונות.

אלה אלגריסי: אין פה רצון לחייב ויש רצון להגיד למנהל שזהו כלי עבודה שלו שממנו הוא יכול להתקדם.

אלה אלגריסי: מה שחשוב הוא אין לנו נתונים ממוצעים או ארציים לאן צריך להגיע.

אלה אלגריסי: יכול מנהל להגיד שאצלו אחוז אחד של תלמידים שלא מרגיש בטוח הוא כבר דורש פעולה, ויכול מנהל להגיד שהוא מתחת ל-50% ולכן הוא במקום טוב.

אלה אלגריסי: בית ספר צריך לבדוק איפה הוא נמצא ולבנות את התהליך שלו, לא עם אנשים מבחוץ.

אלה אלגריסי: אנחנו מאמינים בעבודה מבפנים כדי שבשנה הבאה הוא יהיה במקום יותר טוב ממה שהוא היה השנה.

אלה אלגריסי: זה תהליך ארוך, אני לא יכולה להבטיח קסמים.

אלה אלגריסי: אנחנו לא יכולים להבטיח שכל בתי הספר, אבל אני חושבת שמאוד חשוב להגיד שאנחנו מנסים להרחיב את מה שאנחנו לומדים שהוא עובד.

אלה אלגריסי: כרגע אנחנו מתחילים סבב ראשון של בתי ספר.

אלה אלגריסי: כבר יש בתי ספר שנרשמו לתוך הסבב הזה, מעבר למאות בתי ספר שעושים את האיבחונים בעצמם בכל דרך יצירתית.

אלה אלגריסי: תלמידים למחשבים בבית ספר "שבח" בתל-אביב עשו לעצמם את המערכת בתוך בתי הספר.

אלה אלגריסי: הם מטמיעים אותה בתוך מערכת בית-הספר on line, כולל תלונות על אלימות בתוך בית ספר.

אלה אלגריסי: אין סוף ליצירתיות, אבל זהו איזשהו קו שאנחנו רוצים ליישר בעניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: מתי תגיעו ליישור קו?

אלה אלגריסי: אני לוקחת לי שלוש שנים, אבל אני לא יודעת להגיד לך אם זה אכן יקרה.

מל פולישוק-בלוך: צר לי להגיד את זה בצורה הזאת, ואני יודעת שאת באה מתוך מודעות ורצון ועשייה רבה מאוד בתחום הזה, ואין ספק שהרבה נעשה, וצריך לברך על מה שנעשה.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת, את בעצמך אומרת שאנחנו צריכים ניטור קבוע ומדידה.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת שבלי מערכת ניטור, מדידה, הערכה של מה שנעשה לא כל שלוש שנים, אלא ממש כל שנה ושנה, אנחנו לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.

מל פולישוק-בלוך: בהמשך של אותו משפט את אומרת שהכלי למדידה מעבר לשני המחקרים של שני הדוקטורים הנכבדים, הוא וולנטרי.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, לעניות דעתי אין כאן טיפול מחייב ונכון של משרד החינוך בנושא האלימות, והסיבה היא כי לא החליטו שזה הנושא בראש סדר העדיפויות.

אלה אלגריסי: אני יכולה לתת לך את התשובה שלי.

אלה אלגריסי: אחת הסכנות הגדולות ביותר מבחינתי היא ללכת לכיוון ההפוך ולומר עשינו אבחון.

אלה אלגריסי: כשאני מציגה את הערכה הזאת, שאתם יכולים לעיין בה אם אתם רוצים, אני מזהירה את האנשים לגבי האיבחון.

אלה אלגריסי: באיבחון יש הרבה פנטזיה, שאם רק נעשה את האיבחון אז כל הבעיות ייפתרו.

אלה אלגריסי: אני נמצאת במקום שאני רוצה שבית ספר שהוא מחליט שהוא עושה איבחון, הוא גם מחליט באמת שיש לו את היכולת, הכוח והזמן לעשות עבודה.

מל פולישוק-בלוך: האם ראית פעם רופא שנותן תרופה לחולה מבלי שהוא עושה איבחון?

אלה אלגריסי: בוודאי, אבל אני רוצה הפוך לא ללכת.

אלה אלגריסי: אינני רוצה ללכת למצב שבתי-ספר יעשו את האיבחון כי מחייבים אותם, אבל אחר כך לא יגזרו את התכניות המתאימות בעקבות האיבחון.

אלה אלגריסי: זה צריך ללכת בו-זמנית.

אלה אלגריסי: צריך לקבל הדרכה, צריך ללמוד וצריך לפתח.

אלה אלגריסי: זה הולך ביחד.

מל פולישוק-בלוך: אבל, אם לא תעשי את האיבחון ולא תעשי את שאר הפעולות, אין לך טיפול אמיתי באלימות.

מל פולישוק-בלוך: ה-90 מליון שקל יורדים לטמיון.

אלה אלגריסי: לכן, אנו הולכים בו-זמנית.

מל פולישוק-בלוך: זה כל העניין.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא נוקטים בשיטה יעילה ונכונה, וזה מה שאני מנסה לומר.

מל פולישוק-בלוך: אתם זורקים פה ואתם זורקים שם, וזה עושה קצת שם, ואני רואה את מה שאני קוראת.

מל פולישוק-בלוך: זה עושה, זה עושה וזה עושה, וכולם חושבים שהם עושים המון, והם באמת עושים המון, ואין חיבור בין הדברים.

מל פולישוק-בלוך: התוצאה מדברת בעד עצמה.

מל פולישוק-בלוך: עתה, נשמע מה אומר יושב-ראש ארגון המורים.

דוברת: - - -בעניין הזה של מה עושים.

מל פולישוק-בלוך: יהיו לך עוד המון הזדמנויות.

רן ארז: גבירתי היושבת-ראש, גבירותי ורבותי חברי-הכנסת, דווקא טוב שהזמנתם אותנו לדבר על אלימות בבתי-הספר בכלל ועל אלימות נגד מורים בפרט.

רן ארז: ביקשתם שנביא מספר מורים שחוו את האלימות תרתי משמע.

רן ארז: תרשו לי לספר לכם סיפור קצר ואמיתי, שכן נוצרה אצלי כרגע קונוטציה כששמעתי על השיפור.

רן ארז: בסוף מלחמת העולם השניה, בועידת יאלטה, כשהגדולים ישבו וחילקו את אזורי ההשפעה בעולם, בין ישיבה לישיבה דיברו גם על ההישגים בצבא וכל מיני דברים אחרים ובאחת הישיבות דיברו גם על המשמעת.

רן ארז: סטאלין אמר שאצלו יש בצבא משמעת ברזל ואנשים יכולים להסתער בחזה חשוף מול יורים.

רן ארז: דוד אייזנה

רן ארז: אוור אמר שאצלם יש שיפור בצבא, במשמעת וכדו'.

רן ארז: בדיוק באותו רגע נכנס אחד ואומר: "דיוויד, אני לוקח את הג'יפ שלך".

רן ארז: כל האנשים הגדולים קפאו, וכשהוא יצא הוא אומר: "מה זה?

רן ארז: האם כך מדברים?".

רן ארז: - חבר'ה, זה שיפור.

רן ארז: קודם הוא היה לוקח ולא היה אומר.

רן ארז: זה בדיוק מה שקורה פה.

רן ארז: יש שיפור כי עכשיו כבר מדברים על זה ומדברים הרבה מאד, אבל בדרך לפה שמעתי ברדיו על שמונה בריונים בחטיבת ביניים בתל-מונד שלא רק שהרסו את כל מטפי כיבוי האש אלא ערפו את ראשה של כלבה ותלו אותה בכיתה.

רן ארז: תוך כדי ישיבה קיבלתי הודעה באיתורית על כך שכרגע מתקיימים מעשי אלימות במקיף הכללי בקרית-מלאכי.

רן ארז: זה בעצם השיפור, כי היום אנו מדברים על זה.

רן ארז: אבל, המעשים קיימים.

רן ארז: לצערי הרב, משרד החינוך לא השכיל לטפל באלימות בדרך הנכונה, ואומר למה אני מתכוון.

רן ארז: הוקמה ועדת וילנאי שישבה במשך עשרה חודשים עם מיטב המומחים, עם דוקטור הראל וכל הפרופסורים, וקבעה המלצות.

רן ארז: אי-אפשר לצפות שאנשים שחיים בתוך ביצה לא יהיו חולים במלריה.

רן ארז: אפשר לטפל במלריה או לייבש את הביצה.

רן ארז: פה אנו מטפלים במקרי האלימות לאחר שקרו.

רן ארז: תכף תשמעו את הדברים מאותם מורים שנמצאים פה והרגישו זאת על בשרם.

רן ארז: אתן לכם שתי דוגמאות מתוך הרבה מאד.

רן ארז: האם מישהו חשב על הרעיון למנוע מתלמידים אלימים, שלהם התנהגות גרועה, קבלת רשיון נהיגה לפני הצבא?

רן ארז: יש להניח שמי שמתפרע בבית-הספר יתפרע גם על הכביש.

רן ארז: יש לנו תאונות של צעירים.

רן ארז: המשטרה כבר מזה זמן מזהירה.

רן ארז: מי שאין לו גבולות בבית-הספר לא יהיו לו גם גבולות על הכביש.

רן ארז: כל אחד רוצה רשיון נהיגה לפני הצבא.

רן ארז: אפשר לבוא ולהתנות זאת אולי בהתנהגות טובה בבית-הספר או בהתנהגות לא-אלימה.

רן ארז: לאה הזכירה שיש קיצוצים במערכת החינוך.

רן ארז: למה גורמים קיצוצים אלה?

רן ארז: לא רק שמלמדים פחות תנ"ך, ספרות ומתמטיקה, אלא דוחסים יותר תלמידים לאותה הכיתה.

רן ארז: הכיתות הופכות ליותר גדושות תלמידים.

רן ארז: מהמורים מבקשים בפחות שיעורים להשיג הרבה יותר הישגים.

רן ארז: הם רצים כדי להספיק את החומר.

רן ארז: התלמידים שלא מסוגלים לרוץ מתחילים לאט לאט להישאר מאחור, הם מבינים שעתידם מהמדינה נחרץ ואז הם מתחילים להיות מתוסכלים והתיסכול הופך או לניכור עם נשירה או לאלימות.

רן ארז: איננו מלמדים את הילדים אפילו מהי שפת איפוק וכיצד להביע את עצמם.

רן ארז: אין בבתי-הספר שיעורי רטוריקה.

רן ארז: כלומר, התנאים שלנו הם תנאים בלתי-אפשריים מבחינת גודש כיתה ויכולת לטפל טיפול פרטני בתלמיד, ומאידך אין טיפול באותם האנשים כדי לתת להם את הכלים כיצד להביע את עצמם.

רן ארז: ברגע שהוא מתוסכל מייד הוא מתפרץ.

רן ארז: כשאנו, המבוגרים, מתוסכלים, אנו יודעים להתאפק, אבל את הילדים לא מלמדים להתאפק.

רן ארז: לכן, אני חושב שהטיפול הוא לא בניטור, כי כולם יודעים שאלימות קיימת.

רן ארז: כולם יודעים שיש נשירה וכולם יודעים שיש אלימות גם נגד תלמידים, תלמיד נגד תלמיד, גם נגד רכוש בית-הספר וגם נגד מורים.

רן ארז: זה הולך ונהיה רע.

רן ארז: קראתי במחקר ש-2% מהתלמידים בחינוך העל-יסודי נושאים נשק חם.

רן ארז: כשאתה שומע זאת, נומינלית, 2% זה לא הרבה.

רן ארז: אבל, כשמדובר ב-600 אלף תלמידים, 2% זה קרוב ל-12 אלף, כלומר מדובר בשתי חטיבות חמושות בבתי-הספר.

רן ארז: מי הם אותם התלמידים?

רן ארז: למשל, 'פושרים' לסמים שרוצים להגן על הטריטוריה והסחורה.

רן ארז: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: את ידעת את זה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הנושא הזה נבדק, ומדובר על מחקר של בנבנישתי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: דרך אגב, לגבי בתי-ספר יסודיים, 4% מהתלמידים נושאים נשק חם.

דוברת: האם זה נשק חם?

רן ארז: גבירתי, זה נשק חם.

רן ארז: זה לא אגרופן.

רן ארז: האנשים האלה הם חברים בכנופיות של עבריינים, והם דוחפים סמים לתלמידים אחרים.

רן ארז: הם צריכים להגן על הטריטוריה, על הסחורה ועל הכסף.

רן ארז: זה קיים בבית-ספר.

רן ארז: אינני מדבר על אגרופן או על סכין.

רן ארז: באים מורים, שברובם הגדול הן מורות, שצריכים להתמודד עם זה.

רן ארז: הכלים שיש להן הם לעבוד באותו מקלט עם חלון אחד בצפיפות אדירה או בכל מקום אחר.

רן ארז: לכן, אם אנו רוצים איכות חיים אחרת במדינה ורוצים לטפל באלימות, אנו חייבים ליבש את הביצה ולא לטפל במלריה.

רן ארז: ישנם כאן כמה מורים, שאני מבקש שיספרו מה קרה להם.

שלמה מויאל: אני שלמה מויאל, ואני מלמד כ-25 שנה במערכת החינוך בבת-ים.

שלמה מויאל: כמו שתיארת את שקרה בלוד, לפני כחמישה חודשים לימדתי בכיתה דומה מאד עם חלון אחד.

שלמה מויאל: בהיותי בגבי אל התלמידים, לפתע איזו שהיא יד נשלפה עם חזיז - לא מהחזיזים הפשוטים של פורים אלא מהגדולים שיש במחנה צבאי.

דובר: כמו בכדורגל.

מל פולישוק-בלוך: דעו לכם שכל החזיזים מהצבא, והם לא ממקום אחר.

שלמה מויאל: נזרק חזיז כזה.

דוברת: זה הוריד כף רגל של מאבטח בשבוע שעבר.

שלמה מויאל: זה כמעט פגע בי ליד הרגל.

שלמה מויאל: זה פגע ממש בלוח.

שלמה מויאל: פתאום נבהלתי ואיבדתי את השמיעה לגמרי באותו הרגע.

שלמה מויאל: שתיים מתלמידותי שישבו אמרו לי: "המורה, אנו לא שומעות", והשבתי: "גם אני לא שומע כרגע".

שלמה מויאל: עצרתי מייד את השיעור, וניסיתי לחקור חינוכית, ולא רציתי ללכת למשטרה.

שלמה מויאל: בכל אופן, יש לי נסיון.

שלמה מויאל: אמרתי: "בואו ונטפל בבעיה".

שלמה מויאל: עשרה ימים נכשלתי ולא הצלחתי, ושלושה ימים לא רציתי להיכנס לאותה כיתה ללמד בזמן הזה.

שלמה מויאל: משרד החינוך, המפקח, אמר לי: "זה מעשה שובבות של נוער בכיתה י"ב", ואמרתי: "אני מצטער.

שלמה מויאל: אני לא יכול".

שלמה מויאל: ואז, התחלתי לפעול.

שלמה מויאל: ניגשתי למשטרה והגשתי תלונה והתחלתי לטפל בעצמי.

שלמה מויאל: כל חודש אני בביקורת אצל הרופאים, כי השמיעה הולכת ומידרדרת.

שלמה מויאל: מבחינת ההשפעה, בפתיחת שנת הלימודים, ב-1 בספטמבר, פתחתי את שנת הלימודים בשיעור חינוך, ופתאום נפלתי והתעוורתי וכחמישה ימים איבדתי את ההכרה ואושפזתי בבית-החולים רמב"ם בצפון כשלושה שבועות.

שלמה מויאל: מסקנת הרופאים, חד וחלק - הניירות מדברים בעד עצמם - היא: החזיז הוא הגורם לאיבוד שיווי המשקל.

שלמה מויאל: כרגע, אני נמצא אתכם פה.

שלמה מויאל: חברים ליוו אותי.

שלמה מויאל: אני ללא שיווי משקל.

מל פולישוק-בלוך: מה עשו עם התלמידים?

מל פולישוק-בלוך: מה עשו לתלמיד?

שלמה מויאל: אחד מהם התגייס לצה"ל.

שלמה מויאל: חודש לאחר מכן הבנתי שהמשטרה עצרה מישהו, ולא קראו לי לשום דבר.

שלמה מויאל: אני לא יודע.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, אינך יודע מה נעשה עם התיק הזה.

שלמה מויאל: לא, שום דבר.

שלמה מויאל: לא קיבלתי שום דבר.

שלמה מויאל: למעשה, אני נכה.

שלמה מויאל: אני חצי נכה.

מל פולישוק-בלוך: האם החיים שלהם המשיכו כרגיל?

מל פולישוק-בלוך: סוזי בן-ברוך, הוא הפך לנכה, והם ממשיכים את החיים שלהם כרגיל?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לא בטוח שכרגיל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: המשטרה מעורבת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יכול להיות שיש משפט, והוא עדיין לא הוזמן.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר שהאיש גוייס לצבא.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש סוגי עבירות שלא מונעות גיוס לצבא.

מל פולישוק-בלוך: מה זה חזיז על מורה?

דובר: אלה כנופיות.

דובר: יש כנופיות.

שוקי איינהורן: אני שוקי איינהורן, ומזה 31 שנה אני מורה בבית-ספר תיכון בבת-ים.

שוקי איינהורן: אני חייב לומר, שהסיבה שהביאה אותי לכאן היא שהאלימות הגיעה גם אלי.

שוקי איינהורן: אני נחשב למורה מקובל על התלמידים ומאד מעורב, שאין לו שום בעיות מהסוג הזה ומעולם לא היו, אבל אם הדברים הגיעו עד אלי החלטתי שיש פורום להעלותם.

שוקי איינהורן: אספר את החוויה הפרטית שעברתי, ואני רק רוצה להגיד לפני זה ששמעתי את דברי רן ארז לגבי רשיון נהיגה.

שוקי איינהורן: כבר מזמן חשבתי על זה, ואני חושב שיש מקום לחשוב על זה ברצינות.

שוקי איינהורן: רשיון נהיגה לתלמידים זה דבר בעל חשיבות עליונה.

מוחמד ברכה: זו תעודת מעבר לבגרות האמיתית.

שוקי איינהורן: כן, משהו כזה.

שוקי איינהורן: ברגע שימצאו את ההקשר לציון בהתנהגות או לפעילות למען החברה והקהילה, זה יכול לשפר את המצב באלף מונים.

שוקי איינהורן: אספר על מה שקרה בחטיבת הביניים שלנו, ודרך אגב אינני רוצה ללכת עכשיו לנושא חיטוב אבל לדעתי להכנסת החיטוב למערכת שלנו בבת-ים היה קשר להתגברות האלימות.

שוקי איינהורן: זה אולי דיון אחר.

שוקי איינהורן: לשיעור חינוך גופני, שהעברתי באולם הספורט, הגיע תלמיד בכיתה ט' לא כמו שצריך ולא באופן שמתאים לשיעור.

שוקי איינהורן: ביקשתי ממנו באדיבות: "שב בצד, בבקשה".

שוקי איינהורן: הוא ישב שלוש דקות, ואחר כך ניסה להפריע.

שוקי איינהורן: ביקשתי שוב "שב בצד", ואז הוא עשה לי את התנועה שאני חייב להדגימה - משהו כמו: "חכה, חכה".

שוקי איינהורן: לא כל כך התייחסתי והמשכתי בשיעור.

שוקי איינהורן: כשהשיעור הסתיים ויצאתי מהאולם עם חבורה של כ-5-6 ילדים, הושלך לכיווננו איזה שהוא חפץ שהתברר כחזיז אחר כך והתפוצץ לא רחוק מאיתנו בעוצמה שאני מגדיר אותה כעוצמה של רימון יד שזו עוצמה אדירה.

שוקי איינהורן: היתה בהלה גדולה, אבל, למזלנו, אף אחד לא נפגע.

שוקי איינהורן: אני העברתי זאת למנהל, להחלטה שלו, מה עושים, מכיון שראיתי שלושה ילדים שנמלטים וביניהם אותו תלמיד.

שוקי איינהורן: המנהל שלי - ואני חייב לציין לטובתו ולזכותו - אמר לי שחייבים להזמין את המשטרה.

שוקי איינהורן: אנו מייד זימנו שוטר, והשוטר לקח את כל הפרטים ממני.

שוקי איינהורן: זימנו את שלושת הילדים לחקירה, והתגובה היתה די מיידית.

שוקי איינהורן: למחרת, כשיצאתי מבית-הספר והגעתי לרכבי, מצאתי שני צמיגים חתוכים לגמרי.

שוקי איינהורן: כמובן שאין לי הוכחות, אך ברור לי בדיוק מי ביצע זאת.

שוקי איינהורן: כמו שאמרתי, אינני אחד שיש לו עימותים עם תלמידים כי יש לי כנראה את הכוח ואת הסמכות שירחיקו אותי מעימותים עם תלמידים.

שוקי איינהורן: אני חייב לומר שמצבים שכאלה, ואני מסתכל סביבי בחדר המורים, גורמים לכך שמורים יעדיפו ומעדיפים להתעלם מבעיות, מאלימות, ממריבות בין תלמידים ומדברים שהם היו חייבים מכורח תפקידם כמורים ומחנכים להתערב בהם.

שוקי איינהורן: היום, מורים אומרים די בגלוי זה לזה: "אני לא ראיתי, לא שמעתי.

שוקי איינהורן: אני לא רוצה לראות ולא רוצה לשמוע".

שוקי איינהורן: בנוסף, במקרים שבהם מורה תפס את זרוע התלמיד ואמר לו לבוא לחדר המנהל, התגובה הראשונית היתה: "אסור לך לגעת בי.

שוקי איינהורן: אל תיגע בי.

שוקי איינהורן: אתה תשמע מההורים שלי" וכן הלאה.

שוקי איינהורן: מורים לא רוצים להסתבך בדברים האלה ולא רוצים לראות.

שוקי איינהורן: זה חבל, מכיון שבעצם זה תפקידנו להתערב, למנוע, להפריד וכו'.

שוקי איינהורן: ברור שזה מדרבן את כל האלימים למיניהם.

שוקי איינהורן: ברור שזה גורם למצבים שלא היו פעם כשאנו היינו תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: מה אתה מצפה שהמערכת תעשה?

שוקי איינהורן: אני הייתי מצפה, קודם כל, שהפרוצדורה של הרחקת תלמיד מלימודים בבית-הספר תהיה הרבה יותר קלה.

שוקי איינהורן: אני מודע לעובדה שאין בדיוק מקומות מתאימים בדיוק לאותם תלמידים שבעצם לא מתאימים למערכת החינוך.

שוקי איינהורן: אני טוען שלא מעט תלמידים מגיעים לבית-הספר בגלל חוק חינוך חובה ובגלל לחץ של הורים, ולמעשה הם לא מעוניינים בכלל ללמוד בבית הספר.

שוקי איינהורן: הם מגיעים כי הם חייבים.

שוקי איינהורן: כל מה שהם עושים בבית-הספר זה חיפוש אחרי הרפתקאות מהסוג הזה: גניבות, פגיעות בתלמידים אחרים וסחיטות.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר שהמטרה של מערכת החינוך במדינת ישראל בשנים האחרונות, שכל בני-הנוער יסיימו 12 שנות לימוד, זו לא המטרה הנכונה.

מל פולישוק-בלוך: שוקי איינהורן: אני לא מסכים עם הקביעה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: המטרה - יש בה צדק ואמת.

מל פולישוק-בלוך: אבל, למה שאותם תלמידים יעשו זאת במסגרת הכיתות הרגילות, אם כל כך ברור לכולם שהם לא רוצים, לא מתאימים וההתנהגות שלהם איומה?

מל פולישוק-בלוך: הכיתה נהרסת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להתקדם.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר: "נשאיר אותם במערכת, אבל במסגרת אחרת".

שוקי איינהורן: נכון.

מל פולישוק-בלוך: אולי פחות פורמלית, אולי פחות מלמדת תנ"ך והסטוריה, אבל לתת להם ערכים.

מל פולישוק-בלוך: למשל, לתת להם מוזיקה.

רן ארז: על-פי התקנות שאושרו גם כאן בכנסת, אסור להרחיק תלמיד מבית-הספר; ילד שהתחיל צריך לסיים.

רן ארז: זה לא תלוי במסגרת.

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, זו המסגרת חלופית.

רן ארז: אסביר מה קורה.

רן ארז: בכל יישוב עושים ייבוא וייצוא של תלמידים אלימים.

רן ארז: אם אינך יכול להרחיקו אלא רק למוסד אחר, אז ממקיף א' מעבירים את האלים למקיף ב' וממקיף ב' מעבירים את האלים שלהם למקיף א'.

רן ארז: עושים "החלפות" בין בתי-הספר - ייבוא וייצוא של תלמידים אלימים.

רן ארז: זהו הפתרון היחידי שעוד אפשר לעשות במערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: חס וחלילה, שלא יאשימו אותי שאני הולכת לבנות פה מוסדות סגורים לעבריינים, שכן לא זו הכוונה.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שיהיו כאלה שיסיקו מסקנות כאלה.

מל פולישוק-בלוך: אתמול היינו בסיור, ובכלל סיור מלמד אותך הרבה.

מל פולישוק-בלוך: שמענו שבלוד יש הרבה מאד מתנ"סים, אבל כולם סגורים כי כמובן אין כסף.

מל פולישוק-בלוך: המתנ"סים הסגורים האלה יכולים להיות פתוחים לפעילות חינוכית אלטרנטיבית למערכת החינוך לאותם תלמידים שהמסגרת הפורמלית הקשיחה הרגילה לא מתאימה להם.

מל פולישוק-בלוך: אולי נעשה להם שם הרבה ספורט דווקא, ואולי נעשה להם פעילות אחרת שתוציא להם הרבה אנרגיות שליליות לכיוון חיובי.

שוקי איינהורן: אגיד עוד משפט ואסיים.

שוקי איינהורן: הכיוון הזה נכון.

שוקי איינהורן: אני רק רוצה להגיד שההפך הגמור זה מה שקורה היום בשטח.

שוקי איינהורן: במקרה שלי, אותו תלמיד אלים נשאר בבית-הספר ולומד בו, ושכבה שלמה יודעת ש"הנה הוא חתך את צמיגי המכונית של המורה והוא איתנו".

דוברת: זה מותר.

דוברת: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: אם זה לא היה מותר, היו עושים איתו משהו.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני סוזי בן-ברוך, ראש מדור ילדים ונוער במשטרת ישראל, ואתן סקירה קצרה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני שש שנים בתפקיד, וברצוני לומר לשבחו של משרד החינוך, ואני לא תמיד עושה זאת, שאני רואה התפתחות אדירה של אכפתיות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: קודם כל, יש הודאה בבעיה, ואמר זאת רן ארז.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: ישבנו יחד בוועדת וילנאי, ואז לא היתה הודאה בבעיה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש הודאה בתופעה, וזה כבר מעבר לְבעיה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כשיש בעיה, יש לפתור אותה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש ישיבות צוותים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: במהלך שלוש השנים האחרונות אנו יושבים לפחות אחת לחודש עם מערכת החינוך, כדי לדעת היכן לשים את האצבע.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין ספק שיש מודעות הרבה יותר גבוהה של הציבור.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כמו כן, חוזר מנכ"ל משרד החינוך החדש בנושא פגיעה במורים, שעמד בראשו מנחם כהן, מחייב, למעשה, את המנהל היום להודיע למשטרה על כל פגיעה במורה - מה שבעבר לא היה - ומשאיר לשיקול דעת המורה אם הוא רוצה להתלונן או לא.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אנו במכה אחת קיבלנו פי שניים יותר תלונות השנה, ינואר עד אוקטובר, לעומת השנה שעברה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין ספק שזה כבר העלים את האמירה הסודית הזאת, כשמורים אמרו: "אנו לא יכולים להתלונן, כי המנהל לא מרשה".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היום, זה כבר ניתן לשיקול דעתו של המורה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אנו רואים זאת חזק מאד.

מל פולישוק-בלוך: שוב, האם אתם גם הגדרתם מהי רמת האלימות?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: תכף אומר מהי מדיניות המשטרה בעניין.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה בכלל לא חשוב מהי רמת האלימות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: פגיעה בְּמורה דורשת תגובה מיידית של משטרת ישראל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הילד נעצר ומובא בפני שופט, ואנו מבקשים - אני מדגישה: מבקשים - מבית-המשפט להגיש כתב-אישום תוך כדי מעצר, כדי שלא יקרה כמו שקרה באשקלון שהוא שיחרר לנו את העצור כשביקשנו זאת למרות שהוא עדיין לא נחקר על כל העבירות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה תלוי בהחלטת בית-המשפט, ועל כך יש לנו דיון עם נשיא בית-המשפט לנוער בימים הקרובים כדי להפיץ זאת שוב ולרענן.

מל פולישוק-בלוך: את כבר הלכת צעד אחד קדימה.

מל פולישוק-בלוך: ברמת הדיווח לכם, החובה לדווח לכם, את אמרת: סביר, לפי ההגיון הסביר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מה זאת אומרת "סביר"?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לא אני אמרתי "סביר".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני לא מדברת על "סביר" בכלל.

מל פולישוק-בלוך: איך קובעים מתי הולכים לבית-המשפט ומהו מעשה אלים שמחייב זאת?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בחוזר מנכ"ל משרד החינוך נאמר במפורש: "כל פגיעה פיזית או מילולית".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: דיברנו גם על אלימות מילולית.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לאותה תנועה ככה יש משמעות ברורה מאד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם הוא היה ניגש למשטרה ומערב אותה, לדעתי, כל מה שבא אחר כך היה נמנע.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לגבי חוזר מנכ"ל, ישבתי בוועדה פעם אחת ודרשתי ואמרתי: "תנו את האפשרות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: תחייבו את ההנהלה לדווח, ותנו את האפשרות למורה כי אי-אפשר לחייב מישהו להגיש תלונה".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אנו כבר רואים את התוצאות בשטח.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש הרבה יותר תלונות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כשפנתה אלי עופרה לפני כשבועיים, ועופרה פונה אלי כל פעם כשיש תקיפת מורים, אמרתי חד-משמעית שהחודש יש תופעה שהיא הרבה יותר מעבר למה שקרה בשיגרה בעשרת החודשים האחרונים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בדקתי שוב את נתוני המשטרה, ואני בודקת רק נתוני אלימות פיזית או מילולית, ואז אמרנו: "רק רגע, בואו ונבדוק גם את מידת הוונדליזם".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מאחר שנתוני המשטרה באים באופן גלובלי על וונדליזם וזה נכנס לסך כל הוונדליזם בבית-הספר, היה עלי לבודד את נושא האלימות נגד מורים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הנתונים האלה נאספו ידנית, והתוצאה היא שישנם 46 אירועי אלימות נגד מורים בחודש האחרון, וזה כולל וונדליזם: 19 מהאירועים הם אלימות נגד צמיגים של מכוניות המורה, ופתאום זה פופולרי בצורה נוראית.

מל פולישוק-בלוך: כן, אבל מה המצב אם את משווה זאת לחודש קודם.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לא, אינני יכולה, משום שכל נושא הוונדליזם בתוך מוסדות חינוך בא באופן הכי כולל: פגיעה כמו שתוארה כאן.

מל פולישוק-בלוך: אלימות נגד מורים - האם את רואה שיש איזה שהוא שינוי?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: ודאי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: החודש יש הרבה יותר - 23 מקרים לעומת 79 מקרים במשך כל השנה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין ספק שהחודש קרה משהו מיוחד.

מל פולישוק-בלוך: האם יש לך הסבר לגבי מה קרה החודש הזה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם הייתי בתוך מערכת החינוך, אולי היה לי יותר הסבר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מנקודת מבט משטרתית, אני יכולה לומר שיש מודעות ציבורית הרבה יותר גבוהה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני רואה זאת גם באלימות במרחב הפנאי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש עלייה של 12.5% בתלונות במשטרת ישראל על אלימות במרחב הפנאי כנגד ילדים, כלומר מה שביצעו קטינים, החשודים הם קטינים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בתוך מוסדות חינוך יש עלייה של 20%.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין לי בכלל ספק שמדובר כאן בעלייה במודעות הציבורית.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יותר הורים מגיעים למשטרה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יותר מנהלים ומורים מפנים הורים למשטרה ואומרים: "אנו לא יכולים נגד הילד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הוא עשה כך וכך.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: תפנו למשטרה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: גם אנו חסרי אונים".

מל פולישוק-בלוך: כלומר, הבעיה היא במודעות ולא בביצוע.

מל פולישוק-בלוך: אני אומרת שיש יותר מודעות, ולכן יש יותר דיווח.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נכון.

מל פולישוק-בלוך: אבל, זה לא שיש יותר מקרים.

מל פולישוק-בלוך: רפ"ק סוזי בן-ברוך: על זה אינני יכולה להשיב לך.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להגיד שיש יותר מודעות ולכן יש יותר דיווח.

מל פולישוק-בלוך: אינני יכולה להגיד אם יש יותר מקרים, כי אינני חשה את האוירה בתוך המוסד החינוכי.

מל פולישוק-בלוך: אבל, עכשיו, כשיש יותר מודעות, אולי תוכלו לעשות את הבחינה מה קורה מהיום להיום.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אפשר, אבל אני לא מנהלת מחקרים בעניין הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היא מדברת על תלונות שהוגשו.

רן ארז: רוב המורים ממש מתביישים להתלונן.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נכון, הוא צודק.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני חייבת לציין, שמתוך 45 מקרים היו שני מקרים, שבוע לפני האירוע באשקלון, שבאחד מהם תלמיד עלה לקומה השניה בבית-הספר והשליך שקית ניילון על ראשה של מורה שקיבלה טיפול רפואי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היא אמרה בעדות: "למען שמו של בית-הספר, אני רק מתלוננת כי מדובר בחריג".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מדובר בשני מקרים דומים בשני בתי-ספר שונים: אחד במרכז הארץ ואחד בדרום בכיוון של דרום דרום.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מדיניות המשטרה ברורה מאד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לפני כשנתיים, לאחר שישבנו עם מנכ"לית משרד החינוך בנושא אלימות נגד מורים ובין תלמידים - צריך לעשות הפרדה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זו הפרדה לא כל כך ברורה בין שתי התופעות, אבל בהחלט יש עליה גם כאן וגם כאן מבחינת הדיווח למשטרה - ברגע שהמורה נפגע והמשטרה יודעת מזה, באותו יום נלקח התלמיד החשוד לבית-המשפט וציינתי קודם את החלטת בית-המשפט.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אלימות בין תלמידים - יש תופעה הולכת ומתגברת של חבורות תלמידים מבית-ספר אחד שבאים לחסל חשבונות בבית-ספר אחר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם היה משרד החינוך מאמץ את ההצעה בזמנו של הסתדרות המורים וארגון המורים, לגבי כרטיס תלמיד מגנטי, יכול להיות שאותה חבורת תלמידים לא היתה מצליחה לחדור את השומר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם הם באים בתלבושת אחידה דומה או באותה תלבושת אחידה של בית-הספר הזה, כי הם מתכננים את האירוע, הם עוברים את השומר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין בעיה לעבור את השומר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מה הוא בודק?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הוא בודק ככה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: התופעה הזאת הולכת וגוברת, ובשבוע שעבר באזור תל-אביב היה מקרה של תלמיד שאושפז חמישה ימים בעקבות זה שחבורה מבית-ספר אחר באה אליו לחסל חשבונות איתו.

רן ארז: זה אותו ייצוא של תלמידים אלימים מבית-ספר לבית-ספר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני לא יודעת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין לי מושג.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אלה דיברה כאן על תכנית אס"א.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לפני כארבע שנים מינה מפכ"ל המשטרה ועדה בין-משרדית בעקבות זה שהמלצות ועדת וילנאי עמדו במצב מסויים וועדת שרים לאלימות עם המלצותיה הנהדרות גם הוכנסה לארון הספרים, לא של משרד החינוך אלא לארון אחר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הוא החליט להקים ועדה בין-משרדית, ואנו הפכנו אותה לוועדה בין-מערכתית שמונה 27 גורמים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נכתבה תכנית שקראנו לה: תכנית אס"א - אלימות סמים ואלכוהול בקרב בני-נוער במדור נוער.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זו תכנית מערכתית והוליסטית, שהיתה תוצר לוואי של חקיקה שהובלנו בכנסת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הצגנו אז תמונת מצב, ומי שהוביל את החקיקה היתה חברת-הכנסת לשעבר תמר גוז'נסקי עם חבר-הכנסת דני נוה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אלה לא הדגישה זאת כי היא באה אחרי, אך מדובר בסעיף 72 לפקודת העיריות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הכנסנו לחוק פקודת העיריות לחייב כל ראש רשות מקומית לכנס ועדה תחת הכותרת של זכויות הילד, לכנס ועדה יישובית שכוללת את כל הגורמים שעוסקים בילדים ונוער ברמת היישוב.

מל פולישוק-בלוך: זה עכשיו בפקודה.

מל פולישוק-בלוך: זו חובה עליהם לכנס.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בודאי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: באפריל 2000 בשעה 23:00 בלילה עבר החוק הזה במליאה, ואנו נכחנו שם.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הצגנו מודל איך מתרגמים את החוק הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: התרגום פשוט מאד, אבל הוא גם מאפשר לאותם גורמים בתוך הרשות המקומית לעשות זאת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה לא סוד שבתוך רשות מקומית אחת יכולים שני גורמים, רווחה וחינוך ואחרים, לא לדבר זה עם זה וכל אחד עושה את שלו, ובסופו של דבר זוכה אותו ילד שאמו אסרטיבית ומקבלת טיפול ועזרה מכולם, ואותו ילד שאמו לא אסרטיבית נופל בין הכסאות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זהו מודל מערכתי והוליסטי שמצוי כרגע כבר באויר, וביום חמישי התבשרתי ע"י המשרד לביטחון פנים שהוא יממן את האתר הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה יחד עם מרכז השלטון המקומי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מי שהריץ אותו בתחילת הדרך היה דווקא מרכז השלטון המקומי שקיים שלושה ימי עיון עם ראשי רשויות מקומיות והציג את המודל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כל ראש רשות מקומית חזר עם המודל הזה ליישוב.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כשאלה אומר שיש הרבה יישובים שמקיימים, היא צודקת, כי כך זה התחיל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: המודל הזה הוצג בפני מנכ"לית משרד החינוך לפני כשלוש שנים, והיא הרימה את הכפפה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: ייאמר לשבחה בעניין הזה, שהיא החליטה לשים כסף, כ-100 אלף שקל - זה נראה קצת אבל זה לא מעט כי תכף תראו מה אנו עושים במקביל - לרשות מקומית שתאמץ את המודל הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: למעשה, היא נתנה כאן את הזריקה הראשונה לאותו רשות: "יש לך מודל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: עד עכשיו עשית או לא עשית או עשית באופן מודולרי חלקי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הנה, אני נותנת 100 אלף שקל לכך וכך יישובים".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נרתמנו לעניין הזה, ובראש הוועדה בחינוך יושבת גילי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נבחרו עשרה יישובים על דעת משרד החינוך והמשרד לביטחון פנים.

מל פולישוק-בלוך: האם אלה עשרה יישובים?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אחר כך נוסף עוד אחד, והיום יש אחד-עשר, ובקרוב יהיו עוד עשרים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: המשרד לביטחון פנים יחליט, בימים הקרובים, האם הוא לוקח על עצמו כך שגם נציגי מציל"ה ב-60 יישובים יובילו את אותו מהלך, כאשר במקביל למשרד החינוך מציל"ה מכניסה 100 עד 120 אלף בממוצע לישובים שנרתמים לעניין הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הרשות למלחמה בסמים נכנסת עם חצי משרה פלוס כספים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה לא רק ה-100 אלף שקל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש כאן תכנית מסודרת הרבה יותר גדולה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: עמותות ציבוריות, שחברות בוועדה שאני עומדת בראשה, גם נכנסות ומפנות את כל מה שאפשר להפנות לאותו יישוב.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני יכולה לומר שיש יישובים שנרתמו לעניין הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: פרוייקט נוסף שרץ במקביל הוא פרוייקט של פרופסור רולידר לדוגמא באלפי-מנשה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מדובר בששה יישובים שפרופסור רולידר נותן לא את מודל אס"א אבל דומה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: גם זה מודל מערכתי והוליסטי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כבר רואים ירידה ברמת הפשיעה באותם יישובים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כלומר, הפתרון הוא באמת פתרון מערכתי והוליסטי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה ברמה הבינונית.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יודעים זאת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מדינות שאימצו פתרונות כאלה הצליחו להוביל מהלך.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: ב-31 בדצמבר יהיה תאריך ההשקה של האתר הזה, ויוכל כל ראש רשות מקומית ללחוץ על כפתורים, להיכנס לאתר לראות מהי התכנית הזאת ואיך מיישמים אותה, והיא מחוברת כבר ל-27 גורמים אחרים כולל הוועדה לזכויות הילד שבראשה עומד הרב מלכיאור והוא זה שבודק אחת לכמה חודשים עם כל ראשי הרשויות המקומיות מי מיישם את התכנית, מי מיישם את החוק.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: הוא דורש מהם הסברים לגבי יישום החוק.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כלומר, מכאן זה התחיל.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: התחילה החקיקה, ואחר כך באים לראות את התכנית.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: אני לא כל כך מבינה דבר אחד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם פקודת העיריות מחייבת, למה זה רק 30 יישובים?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: עברו כבר ארבע שנים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: האמת היא שלמפגש האחרון שעשה יו"ר הוועדה לזכויות הילד הגיעו 80 נציגי יישובים שאמרו שהם כבר מיישמים זאת אלא שהם לא מקבלים תקציבים מיוחדים לצורך העניין.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כשמדובר כאן על 11 יישובים, זה 11 יישובים שנרתמה מנכ"לית משרד החינוך לתת תקציב, ואנו נרתמנו יחד איתה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: צריך להבחין בין זה לזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: החוק מיושם.

מל פולישוק-בלוך: האם יש איזו שהיא ועדה ממשלתית שמרכזת את כל הנושאים האלה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יו"ר הוועדה לזכויות הילד לקח על עצמו לבדוק זאת, כי שם עבר החוק.

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת האם יש ועדה כזו בממשלה.

דוברת: היתה פעם ועדת שרים לענייני לאלימות.

מל פולישוק-בלוך: האם אין היום ועדת שרים לענייני אלימות?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לא.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: נשאר אדם אחד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: השר דני נוה מחזיק את הנושא הזה עדיין בידיו, ויש איש אחד שמנסה להפעיל אבל הוא לא מתעסק בילדים ונוער.

גילה פינקלשטיין: מי האיש שמחזיק בזה ולא מתעסק עם זה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: דודו וולף.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: עכשיו, הוא די מרוכז בנושא של נשים מוכות ובמצוקה.

מל פולישוק-בלוך: למה אין ועדת שרים לענייני אלימות?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היתה ועדת שרים לענייני אלימות.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: דני נוה הוא השר, והוא האחרון שמחזיק בזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: כדאי לשאול אותו מה קרה עם זה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: משטרת ישראל נכנסת היום ל-600 בתי-ספר במודל "בית-ספר בטוח" או מודל אס"א, תלוי באלו בתי-ספר.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: מהם 200 בתי-ספר תיכוניים מובחרים שנבחרים ברמת היישוב.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בנוסף, השנה החליט המפכ"ל ללכת על מודל חדש: "כתובת לכל מנהל בית-ספר".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היום, לכל מנהל בית-ספר בארץ יש שוטר שהוא מחובר אליו, מתייעץ איתו ושואל אותו.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אם יש דבר כמו חזיז, זו עבירה מסוג אמל"ח וזו עבירה מסוג פשע ולכן יש גם עילת מעצר לילדים האלה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: לפני שבוע וחצי נקטעה כף רגלו של מאבטח מבית-ספר מבאר-שבע במלון בטבריה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא שייך לנושא, אבל זה קשור לחזיזים ולאלימות וזה קשור גם לבני-נוער.

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה מאד חזיזים בכדורגל.

מל פולישוק-בלוך: מה אתם עושים עם כאלה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: חבר-הכנסת וילן עומד בראש ועדה בנושא אלימות בספורט.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש חוקים חדשים שנחקקו רק בשנה האחרונה בנושא החזיזים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אותם צעירים או נערים נעצרים בו ביום מובאים לבית-המשפט, ואני יודעת שיש שיפוט מהיר בעניין הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש חוקים חדשים בנושא אלימות בספורט.

יצחק קדמן: מי עוצר את אלה שמוכרים אותם ואת אלה שמספקים אותם?

יצחק קדמן: הם הולכים לסוף התור.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בודאי שמגיעים למי שמכר אותם ובודאי שמשתדלים להגיע, אם הוא אומר ממי הוא קנה אותם או ממי הוא קיבל אותם בצבא.

מל פולישוק-בלוך: דווח על אוהדים של איזו היא קבוצה שנסעו לחוץ-לארץ עם חזיזים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אלה לא בני-נוער.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אין אף קטין בחבורה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: האם בשדה התעופה לא רואים את זה?

מל פולישוק-בלוך: איך הם יצאו עם חזיזים?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני מקווה מאד.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: למיטב ידיעתי, כן אמורים לאתר זאת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אני מוכנה לבדוק זאת.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זה מעניין.

מל פולישוק-בלוך: תבדקי את זה.

מל פולישוק-בלוך: שאלה נוספת היא: מה עשו עם אותם אוהדים שהשתמשו בחזיזים?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: דרך אגב, גם לא בטוח שהם הביאו זאת מכאן.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יכול להיות שזה ייצור מקומי.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: אם זה חזיזים, זה מהצבא.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש לנו את התכנית "כתובת לכל מנהל בית ספר".

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש גם אפשרות לכל מנהל בית-ספר לחבור עם אותו שוטר, לשאול אותו, להתייעץ וכו'.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אנו כבר רואים סימנים חיוביים בעניין הזה.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: פתאום מגיעים אלינו דברים שבכלל לא ידענו עליהם בתוך מוסדות חינוך.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: בעצם ההיוועצות הוא כבר אומר לו: "כדאי לך להתלונן" או "אתה יודע מה?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: אבדוק לך לגבי השאלה הזאת ואתן לך תשובה".

דוברת: האם מדובר רק במנהלים?

רפ"ק סוזי בן-ברוך: יש הצעת חוק של חבר-הכנסת כחלון שהתגבשה בימים האחרונים, שהנושא שלה הוא שכל קטין שהורשע עד לפני שנתיים בעבירה מסוג אלימות בסמים לא יקבל רשיון נהיגה לטווח של שש שנים.

רפ"ק סוזי בן-ברוך: זו הצעת חוק שמתגבשת בימים אלה.

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה אנשים שרוצים לדבר, ולוח-הזמנים שלנו קצר בשעה 11:00 יש ישיבת מליאה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת ממי שידבר אחרי חברת-הכנסת פינקלשטיין שיעשה זאת בקצרה.

גילה פינקלשטיין: היושבת-ראש, חברת-הכנסת פולישוק-בלוך: "אולי נבנה בתי-ספר לבריונים?".

גילה פינקלשטיין: ברצוני לומר בשפה אחרת: "אולי נהפוך את בתי-הספר שלנו לבתי-חינוך", כלומר שלא רק ילמדו מתמטיקה, אנגלית וגיאוגרפיה אלא ילמדו ערכים, דרך-ארץ.

גילה פינקלשטיין: בסוף השנה, בסוף כיתה י"ב, בוחנים אותם בחומר והם חייבים להספיק את כל החומר ואבוי להם אם הם לא הספיקו את כולו במקצועות השונים, אבל לא בוחנים אותם על ערכים, על אותם ערכים שבנינו את המדינה שלנו.

גילה פינקלשטיין: מתי יגיע היום שכן בסוף י"ב יבחנו אותם על מקצועות וחומר ויראו שבתי-הספר שלנו הם בתי-חינוך ולא רק בתי-ספר לחומר ויבחנו אותם על אותם ערכים שהם חשובים לא פחות?

גילה פינקלשטיין: הסקר, שקראתי עליו, אומר שכל נער חמישי במדינת ישראל מעורב בקטטה עם נשק קר לתקיפה, ולא דיברתי על נשק חם עליו דיברו קודם, ושכל נער שלישי במדינת ישראל מעורב בקטטות פיזיות של הרמת ידיים.

גילה פינקלשטיין: זה מצב לא פשוט.

גילה פינקלשטיין: למעשה, העימות הוא לא הבעיה האמיתית.

גילה פינקלשטיין: יש לזה את הסימפטום שודאי דיברתם עליו; מערכת החינוך היא לא אי בודד, אלא היא חלק מחברה ואנו מושפעים מהחברה, מהאלימות של החברה ומאמצעי התקשורת.

מל פולישוק-בלוך: דיברנו על זה הבוקר.

גילה פינקלשטיין: כשהייתי מנהלת בית-ספר, עבר שאלון שפ"י שעזר לנו הרבה, כי סביבו בדקנו באיזו כיתה ובאיזו שכבה יש יותר אלימות.

גילה פינקלשטיין: קיימנו המון ישיבות סביב זה גם במועצת תלמידים ועם מועצת תלמידים ועם ועד ההורים.

גילה פינקלשטיין: העיסוק בזה במחוז תל-אביב היה עיסוק תמידי, וגם עופרה דונסקי, שניהלה אז את הוועדה עמדה בראשות ועדה שפועלת נגד אלימות, העבירה מחקרים שעזרו לנו ודנו בזה.

גילה פינקלשטיין: לא ייתכן להחליט ששנה מסויימת היא השנה שעוסקים בה באלימות באופן מתמיד ושזו השנה של פעילות נגד אלימות.

גילה פינקלשטיין: אסור לנו לסיים יום במערכת החינוך בלי שנגיד מה עשינו למניעת אלימות.

גילה פינקלשטיין: צריך לדבר על זה יום יום.

גילה פינקלשטיין: צריך שיהיה שיג ושיח בנושא הזה יום יום: מה פעלנו למניעת אלימות?

גילה פינקלשטיין: המקרים שאנו שומעים עליהם עכשיו הם מקרים מתרבים.

גילה פינקלשטיין: אבי היה מנהל בית-ספר, והוא סיפר לי שבתקופתו המורים היו המכתיבים ומחלקי ההוראות והתלמידים היו המוכתבים המצייתים.

גילה פינקלשטיין: יכול להיות שצריך קצת לחזור, כמובן עם הרבה אהבה, לתלמיד, שכן אי-אפשר בית-ספר בלי אהבה.

גילה פינקלשטיין: שמענו על מחקר שאמר שבמדינת ישראל התלמידים הם בדרגה הכי גבוהה בשנאה לבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: צריך כמובן להרבות בשמחה וביחס לתלמיד, אבל יחד עם זה אולי קצת פחות דמוקרטיה.

גילה פינקלשטיין: אנו שומעים שהמורה הוא שק החבטות, שאין שום סמכות ושהוא פוחד לבוא לבית-הספר.

גילה פינקלשטיין: צריך לתת לו יותר סמכות, ולחשוב איך תהיה אוירה יותר נעימה בבית-הספר: יותר ירוק, שיהיה לו כיף לבוא לבית-הספר - זה העיקר.

גילה פינקלשטיין: איך אנו עושים?

גילה פינקלשטיין: הגיעו מים עד נפש, והמצב עכשיו באמת מאד קשה עד כדי כך שאני מקבלת קשר עין, שרן ארז לא דואג שאני אקבל אלא מורה הביאה לי את, בצורת מכתב מזעזע מעיתון ארגון המורים העל-יסודיים ובמכתב כותבת מורה למורות המתחילות: "מצאי עבודה עד השעה 17:00 אחר הצהריים בלי חופשות, אבל עם כבוד, עם שלוות נפש ועם כבוד עצמי.

גילה פינקלשטיין: שמרי על נפשך.

גילה פינקלשטיין: שמרי על חייך".

גילה פינקלשטיין: צריך לעשות פה איזה שהוא שילוב של כל המערכות כדי לראות איך להלחם באותה אלימות פורצת שעכשיו הגיעה לשיאה בבתי-הספר.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: דוקטור יצחק קדמן, בבקשה.

יצחק קדמן: תחילה, באופן הכי ברור והכי צלול, ברצוני לומר, דווקא מהמקום שבו אני יושב, שאין לשום תלמיד בעולם שום זכות: לא לפגוע במורה ובודאי שלא באופן פיזי ובוודאי שלא ברכושו וגם לא בכבודו בשום צורה שהיא, ולא משנה מה היה קודם.

יצחק קדמן: הדברים האלה צריכים להיאמר בצורה הכי חדה שבעולם.

יצחק קדמן: אנו נגיד זאת כל הזמן.

יצחק קדמן: אנו אומרים זאת כל הזמן.

יצחק קדמן: הדברים צריכים להיות מאד ברורים וחד-משמעיים, ומי שמוסיף רק מטשטש את המסר.

יצחק קדמן: אין סיבה בעולם - גם אם הרגיזו או השפילו אותך קודם וגם אם עשו כל מיני דברים שלא צריך היה לעשות - לפגוע במורה.

יצחק קדמן: אנו רוצים מורים שיבואו לבית-ספר שמחים, ללא חשש, בטוחים בעצמם ומחייכים, מפני שזה קודם כל טוב לתלמיד.

יצחק קדמן: מורה שבא עם פחד לבית-הספר הוא מורה רע לתלמידו.

יצחק קדמן: את זה צריך להגיד קודם כל בלי "אבל" ובלי שום תוספת.

יצחק קדמן: אני אומר זאת פה, ואני אגיד זאת בכל מקום אחר.

יצחק קדמן: מעשה שהיה - מצלצל אלינו אב ואומר: "אני רוצה להתלונן על מורה בבית-ספר.

יצחק קדמן: היא לקחה את ילדי והוציאה אותו בכוח מהכיתה".

יצחק קדמן: שאלתי אותו מדוע היא הוציאה את בנו בכוח מהכיתה, והוא השיב: "כי הוא לא רצה לצאת".

יצחק קדמן: שאלתי את האב: "למה הוא לא רצה לצאת?", והוא השיב: "כי אני אמרתי לו: אם המורה תוציא אותך, תעשה לה פרינציפ אתה לא יוצא".

יצחק קדמן: אמרתי לאב: "לך תחפש את המזל שלך במקומות אחרים ולא אצלנו".

יצחק קדמן: אני אומר זאת חד-משמעית.

יצחק קדמן: יחד עם זאת, אני מאד מבקש: אנו צריכים מאד להיזהר לא ללכת לקיצוניות השניה.

יצחק קדמן: בימים האחרונים, מתנהל איזה שהוא מסע שדים שמנסה להכתים את כל ילדי ישראל ולהציג את כל התלמידים כאוסף של ציבור אלימים.

דוברת: לא נכון.

דוברת: לא את כולם.

יצחק קדמן: לא כולם.

יצחק קדמן: יש מורה שכותב לי מכתב.

יצחק קדמן: הוא מתגאה בכך שהוא 30 שנה מורה, והוא מתאר את הילדים בישראל כפריצי חיות, גורי ברדלסים, חיות שצריך לאלפן, ותפקידו של המורה, שקיבל מהמדינה, הוא לאלף פראי אדם קטנים בכוח.

יצחק קדמן: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: אני מציעה שהאיש הזה לא יהיה מורה במדינת ישראל.

יצחק קדמן: אסור שבן-אדם שכך חושב על תלמידים יהיה מורה במדינת ישראל.

יצחק קדמן: דוקטור קדמן, אני חושבת שלא היה מקום להביא דברים כאלה לשולחן הזה.

יצחק קדמן: צריך להביא גם דברים כאלה.

מל פולישוק-בלוך: לא.

יצחק קדמן: אינני עושה הכללות.

יצחק קדמן: אי-אפשר להתעלם.

מל פולישוק-בלוך: אנו שבעים מדוגמאות.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת ממך: מהנסיון שלך תנסה לראות מהם הפתרונות, כי את הבעיות אנו כבר ראינו.

יצחק קדמן: אי-אפשר לומר זאת בשתי דקות, אבל בכל זאת אומר.

יצחק קדמן: אני יודע שכולנו רוצים שיהיה פתרון קסם לבעיית האלימות, ולא יכול להיות פתרון כזה כי הבעיה מאד מורכבת.

יצחק קדמן: אי-אפשר לשים את כל סל האלימות במקום אחד.

יצחק קדמן: יש תלמידים שהאלימות שלהם נובעת פשוט מאלימות נלמדת חברתית.

יצחק קדמן: תלמיד שרואה כוכב תקשורת מפשיל את מכנסיו לפני 20 אלף בני-נוער והתגובה הציבורית לזה היא שזה חופש הביטוי ושזה בסדר, והיחידים שהגישו נגדו תלונה במשטרה היינו אנחנו - תלמיד כזה מחר יבוא לכיתה, יעמוד על השולחן ויוריד את מכנסיו, ומה תגידו לו? שזה לא רצוי?

יצחק קדמן: מנסים להלחם פה בסמים.

יצחק קדמן: מצד אחד, אומרים ברעננה שהמורה חייב לדווח על כל חשד לסמים ישירות למשטרה.

יצחק קדמן: אבל, יום לפני זה מופיעה כתבה שמתארת שמעתה כל מי שייתפס עם פחות מחמישה כדורי אקסטזי לא ייפתח נגדו תיק.

יצחק קדמן: אם כך, מה אתם רוצים?

יצחק קדמן: מהו המסר שאנו מעבירים לתלמידים?

יצחק קדמן: אי-אפשר להמשיך להעביר מסרים כפולים: שאלימות זה בסדר ושאלימות משתלמת בכל מקום.

יצחק קדמן: נלחמתי נגד מועצת הלול שעשו תשדיר פרסומת לעוף, שבה נראה ילד גונב את העוף מהתיק של חברתו לבית-הספר.

יצחק קדמן: העלו לשידור ברדיו את מנכ"ל מועצת הלול ואותי.

יצחק קדמן: אמרתי לו: "מה אתם מלמדים ילדים?

יצחק קדמן: לגנוב?".

יצחק קדמן: הוא אמר לי: "מה אתה רוצה שנציג בטלויזיה בפרסומת?

יצחק קדמן: ילדים חנונים?

יצחק קדמן: אנו מציגים ילדים גזעיים".

יצחק קדמן: אם אומר מנכ"ל מועצת הלול שילד גזעי הוא ילד שגונב, אחר כך תעשו אלף שיעורי מחנך ואלף ועדות אס"א וזה לא יעזור.

יצחק קדמן: זה מה שאנו מעבירים.

יצחק קדמן: המשטרה היא כלי חשוב מאד, אבל מי שחושב שהמשטרה תפתור את בעיית האלימות של ילדים ובני-נוער והחברה הישראלית טועה.

יצחק קדמן: המשטרה היא תחנה אחרונה.

יצחק קדמן: אנו צריכים להתחיל הרבה קודם.

מל פולישוק-בלוך: בודאי.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

יצחק קדמן: הרשי לי לומר עוד מלה, כי אני מוכרח לומר זאת.

יצחק קדמן: בלי הכללות, רבותי ראשי ארגוני המורים.

יצחק קדמן: אנו כל הזמן מדברים על אלימות במערכת החינוך, ומשום מה לא מזכירים את הדבר הבא: יש אלימות תלמידים ויש אלימות של הורים שצריך לגנות אותה, אבל יש לא מעט אלימות של מורים ומחנכים, ואסור לעבור לסדר-היום מפני שמורה אלים הוא דוגמא רעה מאד ולמעשה הוא פוגע במעמד המורה.

יצחק קדמן: כאשר אי-אפשר לסלק מורה אלים מבית-ספר, ויש לא מעט כאלה, לא נוכל לתת דוגמא לתלמידים אם יש לנו גם מורים אלימים בתוך המערכת.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שיש כאלה מעט.

אתי בנימין: אני רוצה לפתוח במה שפתח דוקטור קדמן.

אתי בנימין: גם אני, כנציגת ההורים, דוחה בכל תוקף כל מעשה אלימות, ולא חשוב אם הוא בבית-הספר או במגרש המשחקים.

מל פולישוק-בלוך: בואו נעבור על זה.

מל פולישוק-בלוך: כולנו דוחים אלימות.

אתי בנימין: אני שומעת כאן את המורים ואת סיפוריהם, ואני באמת מזועזעת וכולנו אומרים: "מאיפה זה בא לנו?".

אתי בנימין: חברים, זה בא לנו מאוזלת היד של כולנו ומחוסר האכפתיות של כולם, ואף אחד מאתנו לא מוכן לקחת אחריות ולעשות מעשה.

אתי בנימין: לפני כשנה בדיוק היה אותו סיפור, היה גל של מעשי אלימות, ומנכ"לית משרד החינוך אמרה: "ההורים ירדו מהפסים".

אתי בנימין: חברים, בואו כולנו וניקח יוזמה ונתחיל לעשות מעשה.

אתי בנימין: אני קוראת לך, יושבת-ראש הוועדה: אני מבקשת מאד שזה לא יהיה הדיון הראשון והאחרון בנושא.

אתי בנימין: אני מבקשת שתהיה סדרת דיונים, שאנו ננהל מעקב, שכולנו ניתן יד ונתחיל לעשות מעשה.

אתי בנימין: אני קוראת לכם, ארגוני המורים: שוב, אני מגנה מעשי אלימות, אבל לא יכול להיות מצב שהמורים יתנהגו בצורה אלימה כלפי הילדים.

אתי בנימין: זה לא שאני מצדיקה את מעשי הילדים.

אתי בנימין: לא ייתכן שמורה יגיד לתלמידה: "את מתנהגת כמו 'פריחה'" ואחר כך הוא יצפה שהיא תתן לו כבוד.

אתי בנימין: לא ייתכן שיהיה מצב, ואת הזכרת זאת בישיבה הקודמת שלנו בנושא אלימות, שבמבחנים במתמטיקה רבע מהמורים נכשלו.

דוברת: זהו דיון אחר.

אתי בנימין: לא.

אתי בנימין: זה קשור.

אתי בנימין: אם מורה עומד מול הכיתה, משעמם את התלמידים, לא יודע להעביר את החומר והילד יוצא מתוסכל - אנו לא יכולים אחר כך לשאול מאיפה זה בא האלימות.

אתי בנימין: בואו וניתן כולנו ידיים למעשה ונתחיל לעבוד.

איתן גנור: אני איתן גנור.

איתן גנור: אשתדל, בלי הצהרות, לומר שני משפטים קצרים.

איתן גנור: עלה פה העניין שבית-ספר יהיה אי של אי-אלימות, ויש פה בעיה.

איתן גנור: עיינתי בחוברת, ויש בה ארבע דוגמאות שמשרד החינוך הביא, כאשר שתיים מתוכן קושרות את האלימות בבית-הספר לאלימות אחרי בית-הספר.

איתן גנור: הנושא הוא: אלימות נוער בכלל, ובית-ספר הוא חלק מהעניין.

איתן גנור: אי-אפשר לנתק את בית-הספר, כי אנו יודעים שהדברים קורים מטר ביציאה מבית-הספר או בפארק אחרי הצהרים.

איתן גנור: יש פה בעיה, איך שאני רואה, לאורך שנים.

איתן גנור: יש לי ילדים שכבר גדלו ועשו את כל המערכת מקצה לקצה.

איתן גנור: יש פה בעיה, ואני חושב שאני הולך להרגיז קצת אולי במשפט הזה שהוא לא פוליטיקלי קורקט.

איתן גנור: עם השנים נוצרה הגנה יותר מדי חזקה, ללא איזון, על ילדים בעייתיים.

איתן גנור: כרגע, אינני נכנס לניתוחים למה הם הגיעו לזה, אלא אני קובע כבר כתוצאה.

איתן גנור: ילדתי בכיתה ג' סיפרה לי לפני שנתיים שבהפסקה נשכבו מתחת לשולחנות כי ילד השתולל וזרק כסאות בכיתה, וזה לא דווח.

איתן גנור: אף אחד לא נפצע וזה לא הגיע למשטרה ולא כלום.

איתן גנור: זה ילד שבמשך שלוש שנים ניסו ועדות השמה וסיפורים, אבל ההורים אמרו: "לא!".

איתן גנור: הוא לא למד שלוש שנים כלום, והוא בילה את כל זמנו בחצר ובהתקפות התפרצות של אלימות, ואי אפשר לעשות כלום.

איתן גנור: נוצר חוסר איזון מתוך כוונה טובה להגן ולטפל בילדים האלה, אבל לא הסתכלו על האיזון של מי שנמצא לידם.

איתן גנור: כלומר אי-אפשר להשתמש בכיתה עם האחרים והמורים רק ככלי לטיפול בבעיה של הפרט הזה.

איתן גנור: צריך לאזן את הדברים.

עופרה דונסקי: נשארה לי בדיוק דקה, ולכן אני מתכוונת לומר משפטים במבזקים.

עופרה דונסקי: תחילה, אני מאד מעריכה את המורים האלה שבאו ללא מסיכה, ללא שינוי קול וללא צללית.

עופרה דונסקי: בטלויזיה רואים מורים שלא מעיזים.

עופרה דונסקי: כנראה שיש איזה שהוא מסר כפול בעניין: "תחזקו.

עופרה דונסקי: תתלוננו ותעשו", אבל מצד שני, אומרת מורה "המערכת תתנקם בי".

עופרה דונסקי: אני לא הולכת על עובדות.

עופרה דונסקי: זו התחושה שלה.

עופרה דונסקי: בדרך לכאן קיבלתי טלפון ממורה שנפגעה לפני חצי שנה ולא מחזיזים.

עופרה דונסקי: ילד בכיתה ג' משך את השטיח מתחת רגליה בדרך חזרה לשולחנה והיא ריסקה את הכתף, וחצי שנה היא יושבת בבית.

עופרה דונסקי: המערכת משלמת לה ימי מחלה, אבל איפה הפגיעה שלה?

עופרה דונסקי: איפה הפגיעה של כל הצוות שלה?

עופרה דונסקי: לגבי הדברים האלה, בקטע של העובדות באיזה שהוא מקום צריך להציף את הבעיה באומץ לב ולטפל בה.

עופרה דונסקי: לא יכול להיות שהמסר יהיה כפול: "תתלוננו, אבל בית-הספר נבחן ברמת האלימות שלו ברייטינג ובפתיחת איזורי רישום".

עופרה דונסקי: אף אחד לא ירצה להגיד "בית-הספר שלי אלים", וגם אם הוא יגיד במשפט הבא שהוא מטפל בו.

עופרה דונסקי: אני רוצה דווקא לדבר על הילדים היותר קטנים.

עופרה דונסקי: את דיברת על עלות.

עופרה דונסקי: ממוצע התלמידים במדינת ישראל הוא 28 ילדים בכיתה, אבל יש לנו המון כיתות של 40 ילד ויותר.

עופרה דונסקי: לגבי מי שיותר, אני לא מסכימה.

עופרה דונסקי: יש כיתות שבהן יש 40 ילד, ובתוכם משולבים - וזה רעיון הומאני מאין כמוהו - כמה ילדים מהחינוך המיוחד, והמורה צריכה להתמודד עם כל הנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: לא נותנים לה כלים.

עופרה דונסקי: שילוב הוא רעיון הומאני יוצא מן הכלל.

יצחק קדמן: הוא לא הומאני, אם אין סיוע.

עופרה דונסקי: בדיוק.

עופרה דונסקי: דוקטור קדמן, תודה.

עופרה דונסקי: הקטע הזה הוא באיזה שהוא מס שפתיים.

עופרה דונסקי: אנו מאד מתקדמים ואנו משלבים, אבל המורה המסייעת נמצאת 3-4-5 שעות בכיתה ובשאר השעות זה איננו.

עופרה דונסקי: בנוסף, הולכים ליום חינוך ארוך.

עופרה דונסקי: אני מציפה בעיות שצריך.

עופרה דונסקי: אני יושבת עם לאה לפתור את הדברים האלה ולהעלותם מחדש.

עופרה דונסקי: כל הקטע של החינוך המיוחד הוא קטע ששם כאילו זה בסדר והמורה צריכה לקבל מכות.

עופרה דונסקי: היא הלכה ללמד והיא מקבלת תוספת חינוך מיוחד.

מל פולישוק-בלוך: בואי ונשאיר זאת לדיון מיוחד.

מל פולישוק-בלוך: עופרה דונסקי: רגע.

מל פולישוק-בלוך: היתה להם שיטה שהם למדו אותה בהשתלמות מוסדית שנקראת holding.

מל פולישוק-בלוך: בא עיתונאי וצילם אותם במצב של holding.

מל פולישוק-בלוך: בואי ונשאיר זאת.

מל פולישוק-בלוך: אזמין אותך לדיון מיוחד בנושא הזה.

עופרה דונסקי: כל התכניות שקיימות ב-10 יישובים, ב-20 יישובים או 40 יישובים, באות לתת תשובה למקרים הקיצוניים ובמיוחד למקרים שפרופסור רולידר מדבר עליהם של ההצקה בתוך בית-הספר שאף אחד לא מתייחס אליהם.

עופרה דונסקי: - - -

איתן גנור: - - -אני חושב שהמנהלים והמורים - וזו נקודה שלא הוזכרה - קצת מופקרים במובן של המסרים מבחינת המערכת המרכזית של משרד החינוך.

מעין מור: אני מעין מור ממועצת התלמידים והנוער הארצית.

מעין מור: אין ספק שצריך לעשות משהו וצריך לעבוד עם כל הגורמים.

מעין מור: אבל, מעבר להורים, הנהלת בית-הספר והמשטרה, צריך לערב גם את תנועות הנוער וגם את התלמידים ולכבד את מאד את מעמד מועצת התלמידים בבית-הספר כדי שהיא תוכל לפעול יחד עם ההנהלה בנושא.

מעין מור: איך שאני רואה את זה, התקשורת היא שמנחילה את התרבות בקרב בני-הנוער בפרט, וצריך לראות איך דרך התקשורת אנו יכולים לצאת באיזה שהוא קמפיין שדוקא מונע זה.

מעין מור: צריך לערב גם את מקומות הבילוי שבני-הנוער יוצאים אליהם בסופי שבוע ובערבים.

מעין מור: הירידה בדיווח שיש לתלמידים היא בגלל שזה הופך לשגרה.

מעין מור: איך זה לא יהיה שגרה?

מעין מור: - אני מציעה, סתם כדוגמא, שבגילאים הנמוכים יותר תהיה תורנות בהפסקות ומעין שוטר שיהיה תלמיד שיהיה אחראי על השכבה שלו והוא ידווח למורה בסוף ההפסקה מי התנהג בצורה מסויימת.

מעין מור: אני יודעת שזה עובד בחלק מהמקומות ולא בכולם.

מעין מור: במקומות בילוי אפשר לשים חומר הסברה, ואפילו על התחתיות של הכוסות אפשר לכתוב: "אם שותים לא נוהגים" או כל דבר.

מעין מור: כשמורה עוברת לסדר-היום אם תלמיד קרא בשם זה או אחר, באיזה שהוא מקום זה פוגע בכבודה וזה מערער אותו.

מעין מור: בדרך-כלל, מורה עוברת על זה לסדר-היום.

מעין מור: נכון שלילדים יש שובבות, אבל אסור להתעלם מזה.

מעין מור: צריך לגרום למצב כזה שגם מורה לא ישפיל את התלמיד בצורה כזו או אחרת, כך שהתלמיד ירגיש שהוא יכול לבוא ולדבר עם המורה על דברים שמציקים לו ושלמורה יהיה גם מספיק זמן לבוא ולהקשיב לתלמיד.

מעין מור: הרבה פעמים המורה רוצה לעזור, אך אין לו זמן כי יש לו המון תלמידים לטפל בהם.

מעין מור: שיתוף פעולה עם התלמידים זה פעולה חזקה.

מעין מור: יש הרבה מקרים שבהם אנו לומדים לטובת השיעור המקצועי, כי חייבים להספיק את החומר לבגרות.

מעין מור: זה דבר שמוציא את הערך משיעור החינוך לתלמידים.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

מעין מור: הצבת זכויות התלמידים כדי שיראו בדיוק את החמרת הענישה על כל מעשה אלימות שהוא.

מעין מור: לדעתי, נכון לעכשיו, בית-הספר הפך למעין מוסד כזה לציונים, והתלמידים רודפים אחרי הציונים והבגרויות שלהם.

מעין מור: בית-הספר הוא הרבה פחות מתייחס לחינוך הערכי והחינוך הבלתי-פורמלי.

מעין מור: זו לא אשמתו, שכן הוא נמדד לפי אחוזי ההצלחה בבגרות אצלו.

מעין מור: אפשר למדוד בתי-ספר גם לפי אחוזי ההתנדבות ואחוזי האלימות שיש שם.

מעין מור: אפשר לשלב גם את המתנ"ס עם בית-הספר, כי המתנ"ס מייצג את החינוך הבלתי-פורמלי.

גילי דנה: אני גילי דנה ממינהל חברה ונוער במשרד החינוך.

גילי דנה: הוזכר כאן פרוייקט אס"א בשיתוף כל הגורמים.

גילי דנה: הרצף הוא מבוקר עד ערב לראות את הילדים ובני-הנוער עם הצרכים שלהם ועם האינטלגנציות המרובות שלהם שלא כולן באות לידי ביטוי בבית-ספר, ואנו יודעים מאיפה באים הכשלונות.

גילי דנה: לראות את הדברים מבוקר עד ערב זה המנדט של אס"א.

גילי דנה: מעבר לזה, כפי שנאמר, יש להושיב את כל הגורמים יחד, וזו מלאכה מאד לא פשוטה.

מל פולישוק-בלוך: ברוח דברייך ברצוני לסכם את הישיבה ולומר: קודם כל, איננו באים לתת פתרון כזה או אחר, כי הגורמים המקצועיים יודעים יותר טוב מה צריך לעשות.

מל פולישוק-בלוך: כל הדו"חות שיש לנו - כבר דשנו בזה ונתנו את כל הפתרונות האפשריים.

מל פולישוק-בלוך: דבר אחד ברור, ואני חושבת שעל כך אין מחלוקת ובזה ברצוני לסכם: אין מחלוקת כי הטיפול באלימות בבית-ספר הן כלפי המורים והן כלפי התלמידים חייב להיות הוליסטי מערכתי ותוך שיתוף פעולה מלא של כל המערכות.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי, זהו הבסיס לכל פעילות.

מל פולישוק-בלוך: לכן, ראשית, אנו קוראים לראש הממשלה להקים מחדש את ועדת השרים לענייני מניעת אלימות.

מל פולישוק-בלוך: לא הכנסת ולא יושב-ראש ועדת הנוער צריכים לעשות.

מל פולישוק-בלוך: הגורם הביצועי במדינת ישראל הוא הממשלה.

מל פולישוק-בלוך: אנו נקרא לראש הממשלה להקים מחדש את ועדת השרים לענייני מניעת אלימות, כדי שבאופן משולב כל הגורמים, בודאי של התלמידים, של ההורים, של המורים ושל המערכות השונות, הממשלתיות ואחרות, יעשו את העבודה אחת, כפי שיש נסיון אבל הניסוי הטוב שיש במקומות מרובים או וולונטריים צריך להיות בחובה ולא באופן וולונטרי.

מל פולישוק-בלוך: מה עוד שאתם ציינתם את פקודת העיריות, וזה באמת מעודד שהחוק כבר שונה וצריכים לקיים אותו.

מל פולישוק-בלוך: כולם צריכים לקיים אותו מיידית.

מל פולישוק-בלוך: שנית, אנו קוראים לתקשורת להקפיד על מניעת הקרנת מסרים אלימים בשעות צפייה של תלמידים ובמיוחד בפרסומות.

מל פולישוק-בלוך: אנו גם נבקש ונמצא את הגורמים - אם יש לכם רעיונות, תנו אותם - ונעשה איזה שהוא קמפיין תקשורתי כנגד- - -

אלה אלגריסי: סליחה, אך יש כרגע מהלך של הטלויזיה החינוכית וגם של ערוץ הילדים, בשיתוף עם משרד החינוך.

אלה אלגריסי: בדצמבר יעלו לשידור גם פרקים של סדרה וגם מגזין נוער שבא להיות תחליף למגזינים הלא-חינוכיים שקיימים כרגע.

מל פולישוק-בלוך: אבל, אני מדברת יותר על קמפיין תקשורתי בנוסח של מה שיש עכשיו, שרץ יפה מאד בתקשורת, בבנק הפועלים: "ספר לילד".

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על כך שזה יהיה בסגנון הזה.

מל פולישוק-בלוך: אנו באמת נפנה לגורמים מסחריים, בשיתוף עם גורמים ממלכתיים, לעשות קמפיין תקשורתי כנגד האלימות.

מל פולישוק-בלוך: אם יש לכם רעיונות, אשמח לשמוע.

מל פולישוק-בלוך: שלישית, אנו קוראים למשרד החינוך לקבוע מיידית מערכת הערכה ומדידה של כל הפעולות למניעת אלימות ומה התוצרים שלהן, לחייב ערכה לאיבחון, ובה בעת לתת את הכלים למורים להתמודד עם גילויי האלימות שהם מגלים.

מל פולישוק-בלוך: אין טעם רק באיבחון, אם אינך נותנת גם את התרופה.

מל פולישוק-בלוך: אלה שלושת הדברים המרכזיים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת, שמשפט המפתח - ואני יצאת מדברייך - שכולנו, תלמידים, מורים, הורים ורשויות, בעצם צריכים לקחת אחריות על המלחמה באלימות.

מל פולישוק-בלוך: את נתת כמה דוגמאות ואחרים נתנו דוגמאות, אבל האחריות היא שלנו ואנו צריכים לעבוד ביחד.

מל פולישוק-בלוך: בעוד חודשיים או שלושה חודשים, ולא יותר משלושה חודשים, נקיים כאן ישיבת מעקב על שלושת המרכיבים האלה שדיברתי עליהם ובעיקר על העבודה המשותפת.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת שתבואו.

מל פולישוק-בלוך: חסרים לי פה גורמים מהרשויות המקומיות.

פנינה רום: דילגת עלי בסבב הדוברים, אבל זה בסדר.

פנינה רום: זה מעיד על שיתוף הפעולה בין הרשויות למשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: את ממחלקות החינוך, ואני רוצה יותר נציגות של ראשי הרשויות.

מל פולישוק-בלוך: זה לא סותר.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשמוע את דברי ראש הרשות.

יהודית גידלי: השלטון המקומי הודיע שהוא יבוא.

מל פולישוק-בלוך: אנו צריכים לדאוג שהוא יבוא, ואם הוא לא יכול לבוא - אנו נחפש גורמים אחרים שירצו לבוא.

מל פולישוק-בלוך: אולי אפשר שעדי אלדר יבוא.

מל פולישוק-בלוך: אנו צריכים את שיתוף הפעולה של הרשויות המקומיות.

דוברת: אני רוצה דיון בנושא החינוך המיוחד באלימות.

מל פולישוק-בלוך: כן, זה כבר קבוע לנו.

מל פולישוק-בלוך: אני נועלת את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכולם.