ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 311, 2004-10-13 09:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב לכולם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו פותחים את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו עוסקים היום בהמשכו של הדיון, כנראה הבלתי נלאה והבלתי נגמר בנושא של יום לימודים ארוך.

מל פולישוק-בלוך: אני אומרת "בלתי נגמר", מזה כמה שנים.

מל פולישוק-בלוך: אז הסיפור הוא ארוך ויש עליות ומורדות.

מל פולישוק-בלוך: להזכירכם, בישיבה הקודמת, נתבקשנו לשנות, לא צו אלא חוק, כדי שיום לימודים ארוך יחול באופן מצומצם יותר השנה, נוכח הבעיות התקציביות של הממשלה.

מל פולישוק-בלוך: מה שלצערנו מנוגד למדיניות שהממשלה, אותה ממשלה, החליטה להרחיב דווקא את יום לימודים ארוך, עם יישום דוח דברת.

מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו מתייחסים לזה כירידה לצורך עלייה.

מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו זוכרים כל הזמן שאנחנו מתכוונים להחיל את יום הלימודים הארוך בכל מקום שמתאים, ראוי ואפשרי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ביקשנו ממשרד החינוך שיביא לוועדת החינוך, התרבות והספורט את הצו שאמור להיכנס לתוקפו, או יותר נכון, אנחנו צריכים לאשר אותו תוך 60 יום מיום שינוי החוק.

מל פולישוק-בלוך: (נדמה לי ש-60 היום מסתיים בסוף החודש הזה.

מל פולישוק-בלוך: ) מכיוון שאני מכירה את התהליכים הממשלתיים, אני יודעת שהדברים לא הולכים בקלות, במיוחד ששני משרדים צריכים להחליט החלטות.

מל פולישוק-בלוך: וכאן מדובר על החינוך והאוצר ביחד, ידעתי שלא יהיה צו היום.

מל פולישוק-בלוך: ולכן זה לא הפתיע אותי.

מל פולישוק-בלוך: אבל בכל זאת חשבתי שמן הראוי לקיים את הדיון כדי לסייע לממשלה להביא להחלטות, כדי להוביל ולראות את מהלך השיקולים שיש למשרד החינוך ולמשרד האוצר.

מל פולישוק-בלוך: רצוי יותר למשרד החינוך כמובן, ולא למשרד האוצר, כי החינוך צריך להחליט ולא האוצר.

מל פולישוק-בלוך: ביקשתי מסמנכ"ל למינהל הפדגוגי במשרד החינוך, מגב' לאה רוזנברג, לתת את ה"אני מאמין" או את "קביעת המדיניות" של משרד החינוך, איך בעצם אתם הולכים להגיע לקביעה למה ביישוב הזה כן, למה ביישוב הזה לא.

מל פולישוק-בלוך: ואני רוצה להבהיר שהשינוי שהוצע על-ידיכם בחוק שעליו החלטנו לפני חודש וקצת.

מל פולישוק-בלוך: אתם אמרתם במפורש שאתם לא רוצים ללכת רק לפי יישובים, אלא גם בתוך יישוב ספציפי יש שכונות או יש בתי-ספר שמן הראוי להחיל עליהם את החוק ויש שכונות שלא.

מל פולישוק-בלוך: קיבלתי אתמול שאתם הולכים לאשכול אחד ואתם שוב הולכים לפי יישובים, לפי הרמה הסוציו-אקונומית, זה קצת סותר את מה שאתם אמרתם לנו בחקיקת שינוי החוק.

מל פולישוק-בלוך: אז לכן אני רוצה שתתני את דעתך גם על זה ותסבירי לנו למה פתאום אתם חוזרים לעניין של אשכולות ובלי קריטריונים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אני ביקשתי מחבר-הכנסת יוסי שריד, שהתנסה בנושא הזה בהיותו שר החינוך, לתת קצת מנשמתו ומניסיונו להבהיר לנו מה דעתו בעניין.

מל פולישוק-בלוך: ונלמד גם מדרכים אחרות ביישום החוק שלא ממוצה.

לאה רוזנברג: בוקר טוב.

לאה רוזנברג: אני הייתי שמחה לפתוח את הדיון הזה בלהגיד, "אין ויכוח ואין עוררין שאנחנו כולם בעד יום חינוך ארוך לכל ילדי ישראל".

לאה רוזנברג: אבל אפילו על האמירה הבנאלית הזאת יש ויכוח.

לאה רוזנברג: כי כשאנחנו אומרים "כולם מסכימים שיום חינוך ארוך זה דבר טוב לילדים", אנחנו שומעים גם קולות אחרים לפעמים שזה לא.

לאה רוזנברג: יש כאלו שאומרים, "וכמה שעות הילד לא יהיה בבית, ושההורים מאוד קשה להם והם עייפים" וכל השאר.

לאה רוזנברג: אבל אני רוצה לא להתחיל בויכוח הזה, אני חושבת שיש הסכמה בקרב רוב הציבור מהסיבות החינוכיות ומהסיבות האחרות, שאולי אחר-כך, אם יהיה זמן, אני כן אפרט אותן.

לאה רוזנברג: שיום חינוך ארוך הוא משמעותי מאוד, הוא חשוב מאוד, והלוואי והיינו יכולים להחיל אותו על כל ילדי ישראל.

לאה רוזנברג: כשאני אומרת את "הלוואי" הזה, אז הפעם זה קצת יותר קרוב לרמת ההגשמה, אולי החל בשנה הבאה, כשנתחיל ליישם את ההמלצות של דוח דברת.

לאה רוזנברג: החוק בעיקרו קבע את אותה מטרה.

לאה רוזנברג: המטרה היתה שזה בא לתת הזדמנות שווה בחינוך לכל ילד בישראל כדי להביאו למיצוי מירבי של כשרונותיו.

לאה רוזנברג: וחוק זה בא להוסיף שעות לימודים בחינוך, על השעות הקיימות במוסדות החינוך, כדי להרחיב ולהעמיק את הידע וההשכלה של התלמיד.

לאה רוזנברג: להוסיף חינוך לערכים ופעילות חברתית, הכל במסגרת מטרות החינוך הממלכתי, כאמור בסעיף 2 לחוק חינוך ממלכתי, תשי"ג- 1953.

לאה רוזנברג: המטרות של החוק והרצון שלנו ליישם אותו, לא השתנו.

לאה רוזנברג: בדיוק על-פי אותן מטרות.

לאה רוזנברג: יחד עם זאת, בשל המגבלות התקציביות היה הצו שאמר איפה מתחילים להחיל את החוק הזה, וגם הם נתונים לנו שאז במקור נקבעו והקריטריונים דיברו על מוסדות חינוך בתוך שכונות שיקום בערים שונות, כאלו שהן שכונות שיכון ורווחה חינוכית, יישובים של עדיפות לאומית א', קו עימות, יישובים שזוהו כבעל שיעור גבוה של אבטלה, יישובים הנמצאים באשכול הראשון והשני של המדד החברתי-כלכלי ורשויות מקומיות.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, כל השיקולים יחד, אם אני עושה איזה אגד פשטני שלהם, התייחסו למימד הסוציו-אקונומי במקום שבו צריך להתחיל את החלת החוק כדי לתת הזדמנות שווה לתלמידים שהבסיס שלהם לא היה שווה ביכולת שלהם למצות את הכישורים שלהם.

לאה רוזנברג: אנחנו כן חושבים שבמקום שבו זה קיים, אנחנו רוצים להמשיך את זה, מפני שגם מהלך עד שהוא מתחיל ומתבסס, לוקח את זמן ההמראה שלו.

לאה רוזנברג: זה לוקח זמן עד שבית-ספר יודע לצרוך שירות, גם אם הוא שירות נהדר.

לאה רוזנברג: אז הוא לוקח לו את הזמן לארגן את המורים, לוקח לו את הזמן להביא את הילדים לסדר היום קבוע, לוקח את הזמן לקבוע את סדר היום החינוכי שלו מבחינת סדרי העדיפויות.

לאה רוזנברג: האם זה יהיה עוד תגבור לימודי, האם זאת תהיה העשרה חינוכית, האם זה יהיה צירוף של שני הדברים, האם זה יהיה משהו שמתייחס לילד הקונקרטי בכיתה מסוימת, לכיתות מסוימות וכו'.

לאה רוזנברג: מרגע שהמהלך הזה התחיל, באותם בתי-ספר שזה התחיל, אנחנו חושבים שצריך וחובה להמשיך.

לאה רוזנברג: מפני שהיום לסגת מזה, בייחוד שאנחנו מדברים שכבר בתשס"ו אנחנו רוצים להחיל את זה על רבדים רחבים יותר ובתי-ספר רבים יותר, אז לחזור בנו בבתי-ספר אחרים, ולכן זה ברור שזה צריך להמשיך.

לאה רוזנברג: אבל עלה בדעתנו שראוי גם להוסיף עוד מספר מוסדות חינוך.

לאה רוזנברג: כרגע, אני בכוונה מדברת לא על יישובים, אני מדברת על מוסדות חינוך.

לאה רוזנברג: מפני שעדיין אנחנו נמצאים בסוף סוף התהליך של חידוד הנושא הזה, בדיוק מה שהיושבת-ראש דיברה עליו.

מל פולישוק-בלוך: הערתי נבעה מתוך הנייר שקיבלתי מכם, שמתייחס לאשכול אחד.

מל פולישוק-בלוך: ונראה כאילו אתם רוצים להחיל את זה רק על עוד חמישה יישובים.

לאה רוזנברג: עוד אין החלטה סופית.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, המגמה מה שאני אומרת, הולכת לכיוון שהוא לא מה שהתכוונתם אליו?

לאה רוזנברג: המגמה היא קודם כל, כן לאותו כיוון מבחינה אחת לפחות, שאשכול סוציו-אקונומי אחד הוא בוודאי האשכול ששם היינו רוצים למקד.

מל פולישוק-בלוך: הוא לא התקבל?

לאה רוזנברג: עדיין אין סיכום סופי.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני רוצה להבין משהו.

מל פולישוק-בלוך: עד היום אשכול אחד לא זכה ליום חינוך ארוך?

לאה רוזנברג: בתוך אשכול אחד היו ארבעה אישורים.

לאה רוזנברג: יש באשכול 11 אישורים.

לאה רוזנברג: ארבעה אישורים נמצאים כבר היום בצו.

מל פולישוק-בלוך: וכל ה-11 האחרים הם כבר ערבים?

לאה רוזנברג: בפירוש לא.

לאה רוזנברג: ערערה בנגב, שגב-שלום, ח'ורה, ביתר עילית, לקייה ומודיעין עלית.

יולי תמיר: זה חרדים והערבים, שהממשלה הזאת לא מאוד מתלהבת להחיל.

מל פולישוק-בלוך: לא, להפך, הם רוצים כן להחיל, רק על היישובים האלה.

יולי תמיר: אני רוצה לראות שהם יחילו את זה על כולם.

מל פולישוק-בלוך: אז זה המגמה שלהם, זה בדיוק העניין.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לחזור ולהבהיר.

מל פולישוק-בלוך: הנייר שאני קיבלתי שמעיד על מגמה, זה לא סופי, אבל מגמה של משרד החינוך, דווקא להחיל על אותם יישובים שאת רוצה בעיקרם, הערבים והחרדים.

יולי תמיר: אנחנו לא קיבלנו שום נייר עבודה.

מל פולישוק-בלוך: אני אעביר לך.

לאה רוזנברג: אני מניחה שיש הסכמה ואין ויכוח לגבי הצורך של אם מרחיבים את הצו, אז קודם כל מרחיבים על מי שהכי זקוק שם.

לאה רוזנברג: וזו המגמה.

לאה רוזנברג: יש כמה נושאים שעוסקים בהם בנושא החינוכי.

לאה רוזנברג: יש ויכוח מאוד גדול בין אנשי החינוך לגבי המטרות של הארכת יום הלימודים.

לאה רוזנברג: האם המטרה היא לימודית פרופר, להקדיש את כל שעות הלימוד אך ורק גם בהארכה שלהם, כדי לתגבר מקצועות לימוד כמו בבוקר.

לאה רוזנברג: או לנצל את היתרון שיש תוספת של שעות לימוד, כדי שאפשר יהיה גם להעשיר את התלמידים במה שאנחנו קוראים, "הנשמה היתרה של מערכת החינוך".

לאה רוזנברג: יש ויכוח אפילו לגבי העניין הבסיסי מה מקדם יותר תלמידים.

לאה רוזנברג: האם שיעור אומנות מקדם אותם יותר בהישגים הלימודיים שלהם, או שיעור מתמטיקה מקדם אותם יותר.

לאה רוזנברג: התשובה, אני חושבת שלא צריך להבהיר פה, היא נכונה בכל מקרה על-פי המעשה שעושה איש החינוך.

לאה רוזנברג: היא נכונה במקום שהוא עושה נכון.

לאה רוזנברג: אז שיעור אומנות יכול לקדם את הילד גם במתמטיקה והיא לא נכונה אם עושים את המעשה פחות טוב.

לאה רוזנברג: יש בינתיים במשרד החינוך שלושה מודלים שאני בטוחה שאנחנו נשתמש בהם כדי שאנחנו נלמד ונפיק לקחים.

לאה רוזנברג: מודלים של מה עושים כשיש הארכת יום לימודים.

לאה רוזנברג: אז יש מודל יוח"א ששם התקבלה החלטה חד-משמעית שיום החינוך הארוך ייעשה על-ידי מורה בית-ספר.

לאה רוזנברג: הוא יהיה חלק מהתכנית הפורמלית הקבועה של בית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: כמה בתי-ספר או מוסדות חינוך מקיימים היום את היוח"א?

לאה רוזנברג: בסביבות ה-540.

לאה רוזנברג: גני ילדים יש 575.

יוסי שריד: מתוך זה כמה מהתנחלויות?

לאה רוזנברג: זה רק ביישובי הצו.

יוסי שריד: שם זה בכלל בלי שום הבחנה.

יוסי שריד: אין קשר בכלל לפרופיל סוציו-אקונומי.

מל פולישוק-בלוך: לא, אבל זה עולה על קו עימות.

יוסי שריד: על-יד כפר-סבא גם כן קו עימות.

יוסי שריד: בקיצור, כל ההתנחלויות שם.

משה גפני: אבל חרדים אין בכלל?

שולה מור: בבני-ברק יש.

משה גפני: היא שכונה בבני-ברק שהיא חילונית.

יוסי שריד: במקרה אתה צודק.

משה גפני: אין אפילו חרדי אחד.

משה גפני: או שנתחיל להיות מתנחלים.

משה גפני: אני אראה לך את כל היישובים, אף אחד לא בפנים, ולא רק שלא בפנים - ביוח"א שנמצאים בגני-הילדים, מה שהיה דיון בוועדת החינוך, בשדרות למשל, יש שלושה גנים חרדיים והם מחוץ ליום לימודים ארוך.

שולה מור: כי הם לא רשמיים.

מל פולישוק-בלוך: אתם רוצים ליהנות מכל הכיוונים.

משה גפני: מה זה "מכל הכיוונים", המחבל מעזה שיורה קסאמים על שדרות, הוא עושה חשבון מי רשמי ומי לא רשמי.

משה גפני: אלה ילדי שדרות.

משה גפני: זה המצאה חדשה עכשיו.

משה גפני: זאת אומרת, ילד חרדי בגן ילדים לא מגיע לו?

משה גפני: הוא לא יכול להיות ביום לימודים ארוך?

מל פולישוק-בלוך: אני אתן לך זכות דיבור כמה שתרצה, אבל אחרי שהיא תסיים את ההקדמה.

לאה רוזנברג: המודלים שיש לפנינו היום, יהיו בסיס כדי לשפר כמובן, כשנתחיל את החלת יום הלימודים המלא על כלל המערכת.

לאה רוזנברג: זה כבר קרוב, אני רוצה לקוות באופטימיות שבשנה הבאה אנחנו כבר נתחיל את היישום של זה, מאוד משמעותי.

מל פולישוק-בלוך: כמה כסף צריך בשביל להחיל באוטופיה את כל התכנית?

מל פולישוק-בלוך: להחיל מה שעכשיו אמרת, על כל מערכת בתי-הספר.

לאה רוזנברג: אני מבינה שבתכנית דברת הקציבו לזה תקציב.

מל פולישוק-בלוך: לא, זה רק הערכה ראשונית.

מל פולישוק-בלוך: כדי להחיל יום לימודים ארוך בכל מערכות החינוך.

לאה רוזנברג: אין לנו הערכה.

יוסי שריד: אין צורך בהערכה.

יוסי שריד: חבר'ה, נו סתם, זה כמו לשאול כמה זה עולה שכולנו נהיה בגן עדן, זה לא יהיה, לא יקרה כלום.

יוסי שריד: אף אחד לא מתכוון לזה.

אדי הרשקוביץ: חמישה מיליארד ש"ח.

מירב ישראלי: על-פי המרכז למידע של המ.מ.מ.

מירב ישראלי: זה מיליארד וחצי.

אדי הרשקוביץ: להחיל את כולם בארץ?

מירב ישראלי: כן.

מירב ישראלי: לגילאים א' עד ו'.

גילה פינקלשטיין: אני רציתי לשאול את גב' לאה רוזנברג.

גילה פינקלשטיין: אני מקבלת טלפונים מהורים מהפריפריה שאומרים, "שהרשויות מנסות לגלגל את כל ההתחייבויות של הכסף, התשלומים והתקציב, על ההורים".

גילה פינקלשטיין: ויש לי ידיעות, אני אעביר את זה למשרד החינוך, שרשויות מסוימות מנסות לגלגל את כל העול הזה וההתחייבויות התקציביות להורים.

לאה רוזנברג: יש שני דברים.

לאה רוזנברג: יש בתי-ספר שבהם יש יוח"א, אין אף אגורה שההורים משלמים.

לאה רוזנברג: יש בתי-ספר שהגיעו להסכם על-פי בקשתם, שהם רוצים לעשות את היוח"א עם קרן קרב.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, זה שירות נוסף שמקבלים על-פני יוח"א, שיש בו את שני הדברים.

לאה רוזנברג: גם הארכת יום הלימודים ויש גם את השירות של קרן קרב.

לאה רוזנברג: קרן קרב פועלת על העקרון שחלק מהתקציב זה משרד החינוך, חלק הרשות, וחלק ההורים.

גילה פינקלשטיין: אז זה שתי אפשרויות.

גילה פינקלשטיין: דיברת על שלוש אפשרויות?

לאה רוזנברג: לא, דיברתי על מודלים.

לאה רוזנברג: עכשיו יש מודל נוסף, שהוא מודל פנימיות היום, שיש בו אלמנט של הארכת יום הלימודים, אבל הוא לא אלמנט שחל על כלל המערכת, אלא יש קבוצות תלמידים בתוך בתי-הספר.

גילה פינקלשטיין: מי מממן את זה?

לאה רוזנברג: חלק מזה משרד החינוך וחלק מזה ההורים.

גילה פינקלשטיין: אז זאת הכוונה.

לאה רוזנברג: עכשיו למה אני אומרת שלושה מודלים שהם רלוונטיים לנו לדיון, של איך נערך כדי שיום הלימודים הארוך יהיה הכי אפקטיבי.

לאה רוזנברג: אז המודל של פנימיות היום, אני עושה את זה מאוד פשטני, מדבר על לקחת קבוצת תלמידים שהם על הסף של פריצת דרך נכונה מבחינת היכולת שלהם להגיע להישגים, לתגבר אותם מאוד מאוד לימודית, ולהביא אותם להישגים מאוד טובים.

לאה רוזנברג: וזה מודל אפקטיבי מאוד, אבל הוא לא מדבר על מערך שלם.

גילה פינקלשטיין: אבל כפי הנראה על זה ההורים מתלוננים שהם צריכים לממן את זה.

יוסי שריד: גב' רוזנברג, זה לא סלקטיבי וזה לא חלקי.

יוסי שריד: במקום שזה קם - זה קם ביישוב כולו.

לאה רוזנברג: יש המודל של קרן קרב שהוא מודל שמדבר בפירוש על העשרה.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, כל אותם תחומי דעת שמערכת החינוך הפורמלית איננה יכולה לתת לתלמידים, מדבר על העשרה.

לאה רוזנברג: אם זה באומנויות, ואם זה בתחומים אחרים של אפילו מדע , אפילו מתמטיקה, אבל אחרת.

לאה רוזנברג: שזה מודל אחר שמדבר על קבוצות קטנות יותר.

לאה רוזנברג: יש איזה מערך של טיפוח הסוציולוגיה האחרת של קבוצת הלימודים.

לאה רוזנברג: ולכן זה מודל כשאנחנו מדברים על העשרה, אנחנו מדברים על תגבור לימודי.

לאה רוזנברג: אנחנו כן ניקח את כל המודלים האלה בחשבון לטובת המערכת.

לאה רוזנברג: כשמדברים על יום חינוך ארוך משמונה עד ארבע - ליהנות מכל האפשרויות במיטבן.

מל פולישוק-בלוך: לא ענית לי, אבל במימון של מי ההעשרה?

לאה רוזנברג: אם אנחנו מדברים על מחר, על תשס"ו, יום חינוך ארוך, שמונה עד ארבע, הכל יהיה במימון המדינה.

לאה רוזנברג: כרגע זה לא קשור לצו- - -

יולי תמיר: אני שואלת שאלה מאוד ממוקדת.

יולי תמיר: האם כל מי שהצו יחול עליו, ייהנה מיום לימודים ארוך במימון מלא של המדינה ללא שום השתתפות הורים?

לאה רוזנברג: בוודאי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מחבר-הכנסת יוסי שריד, את התייחסותך.

יוסי שריד: תודה, גבירתי היושבת-ראש.

יוסי שריד: לפי מיטב הידוע לי, אני לא בטוח שאני יודע את הדברים לאשורם מידי יום ביומו, אבל הרבה לא השתנה, ואם השתנה - השתנה לרעה.

יוסי שריד: אי אפשר לומר, הגב' לאה רוזנברג, שזה על-חשבון המדינה.

יוסי שריד: כי למשל פנימיות היום, כדאי גם לתת לנדיבים את אשר לנדיבים, רוב פנימיות היום הם על חשבון קרן רש"י ספטא.

יוסי שריד: ולכן גם בעובדות, עובדות זה לא כל-כך מה להמריד, אבל בכל זאת צריך לדייק בעובדות.

יוסי שריד: המדינה מימנה רק, אם בכלל, רק חלק קטן מפנימיות היום, לפי מיטב זכרוני.

יוסי שריד: אלא אם כן נמצאו המשאבים במקורות עלומים במשרד החינוך בשנה-שנתיים האחרונות והמדינה התחילה לממן את זה.

יוסי שריד: ההערה השניה, הגב' לאה רוזנברג אמרה שלכאורה יש גם קולות אחרים.

יוסי שריד: כן יום לימודים ארוך ולא יום לימודים ארוך כאילו הדבר שנוי במחלוקת.

יוסי שריד: זה לא שנוי במחלוקת.

יוסי שריד: בכל נושא תמיד אפשר למצוא, אם היא תמציא לשמוע איזה קולות ביזאריים, אני מכיר גם הורים במדינת ישראל שיש להם בוודאי סיבות טובות, שלא שולחים את הילדים שלהם בכלל לבתי-ספר.

יוסי שריד: אפשר לומר, בית-הספר שנוי במחלוקת, בכלל לא בטוח אם צריך או לא צריך לשלוח.

יוסי שריד: יש אני מניח כמה מאות ילדים בארץ שבכלל לא הולכים בבתי-ספר.

מל פולישוק-בלוך: אתה בדקת את הנתון הזה שזה דבר ביזארי?

יוסי שריד: ביזארי לחלוטין.

יוסי שריד: ביזארי, לא התרשמות.

יוסי שריד: זה קולות ביזאריים לחלוטין.

יוסי שריד: ואני אגיד לכם גם על מה אני חושב הקונצנזוס נשען.

יוסי שריד: הקונצנזוס הכמעט מוחלט הזה, נשען על העובדה שלא ייאמן, בכל העולם יש יום לימודים ארוך.

יוסי שריד: אני למשל, אני לא מכיר, יכול להיות שיש.

יוסי שריד: אני לא מכיר מדינה אחת בעולם, כשאומרים בעולם, מדברים על העולם המתוקן שאליו אנחנו רוצים להשתייך, אני לא מכיר מדינה אחת שאין בה יום לימודים ארוך.

יוסי שריד: כנראה שהם יודעים משהו שאולי שאנחנו עדיין לא יודעים או שאנחנו איננו יודעים די הצורך.

מל פולישוק-בלוך: את הטעונים האלה לא שמעתי שדיברנו על קיצור שבוע הלימודים.

יוסי שריד: אז זה בדיוק העניין.

יוסי שריד: זה יפה מאוד, כי זה המשפט הבא, אני מודה לך שאת מפרה את מחשבתי.

יוסי שריד: המנכ"לית, כאשר היא באה להסביר למה עניין יום שישי הוא עניין למד מעניינו, מובן מאליו בכלל למה אני צריך להתווכח על יום שישי, כן או לא, היא אומרת, בכל העולם, אגב, זה לא מדויק, שאומרים, בכל העולם, לא מדויק.

יוסי שריד: למשל, יש גילוי אמריקה.

יוסי שריד: אני השבוע עשיתי גילוי איטליה.

יוסי שריד: באיטליה למשל, מדינה די מפותחת, בחמשת המדינות התעשייתיות הראשונות בעולם, יש לה מה להציע.

יוסי שריד: שם לומדים שישה ימים בשבוע ולא חמישה ימים.

יוסי שריד: כלומר, גם כאשר המנכ"לית אומרת, בכל העולם, זה כבר לא בכל העולם.

יוסי שריד: לעומת זאת כאשר אנחנו אומרים בכל העולם יש יום לימודים ארוך, זה כן בכל העולם.

יוסי שריד: אבל המנכ"לית אומרת, הרי זה בכל העולם והעולם על תלו מחזיק מעמד.

יוסי שריד: תראו, אפילו מצליחים לא רע במקומות מסוימים.

יוסי שריד: רק משום מה המנכ"לית שכחה להוסיף, זה נכון, במקומות שאין יום שישי כיום לימודים פעיל, יש יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: אבל אצלנו רוצים, זאת אומרת, שאנחנו לא ניהנה, אלא יש זה ניהנה וזה איננו חסר.

יוסי שריד: אנחנו נחסר גם מכאן וגם מכאן.

יוסי שריד: זאת אומרת, גם לא יהיה יום לימודים ארוך כמקובל בכל העולם וגם לא נלמד ביום שישי כמקובל בחלק ממדינות העולם.

יוסי שריד: אז את הלוגיקה הזו של המנכ"לית, אנחנו כנראה נצטרך לבקש ממנה לתקן.

יוסי שריד: גבירתי היושבת-ראש אני מפנה את תשומת לבך לדברים חשובים לדעתי, שאומר היום, חתן פרס נובל (שלא בטוח אם הוא יישאר פה או לא יישאר פה בגלל מצוקות) פרופסור צ'חנובר, איך הוא מתאר את מערכת החינוך בישראל.

יוסי שריד: וגם הוא מכיר את העולם וגם הוא יודע להשוות והוא בעצם מדבר על מערכת החינוך בישראל במושגים של עור ועצמות.

יוסי שריד: והוא גם אומר "שבעצם שמו את מערכת החינוך כמטרה לכל קיצוץ".

יוסי שריד: עטו על המציאה, ממש עטו על מערכת החינוך כמוצאי שלל רב, כציפורים דורסניות, ואמרנו אלף פעמים ונחזור בפעם האלף ואחת, שבמשך שלוש שנים עושים חמישה עשר קיצוצים, איפה נשמע דבר כזה.

יוסי שריד: ואחר-כך רוממות החינוך בגרוננו.

יוסי שריד: כל השאלות לגבי יום חינוך ארוך, הן שאלות חשובות, אבל הן לא רלוונטיות.

יוסי שריד: אני אומר, לפעמים דברים שאנחנו אומרים, לפעמים קורה שהם מתממשים, לפעמים לא.

יוסי שריד: אין שום כוונה ואין שום יכולת לבצע את דוח דברת.

יוסי שריד: ולא יהיה ביצוע של דוח דברת, אלא אולי כמה גזירות, לא דברים טובים, שיש בדוח דברת, כי בדוח דברת יש דברים טובים ויש דברים רעים.

יוסי שריד: יש דברים טובים שמן הראוי לאמץ אותם, ויש דברים לא טובים שמן הראוי לדחות אותם.

יוסי שריד: אין שום סיכוי.

יוסי שריד: גבירתי היושבת-הראש, בדברי הפתיחה שלך אמרת, "אנחנו מתייחסים לזה כאל ירידה לצורך עלייה".

יוסי שריד: מה זאת אומרת, ירידה לצורך עלייה, הרי מסקנות דוח דברת כבר מאחורינו?

יוסי שריד: נכון, עכשיו יהיו השלמות, יהיה הדוח המלא.

יוסי שריד: אחרי שמתפרסם דוח דברת, עושים בדיוק ההפך ממה שדוח דברת מלמד.

יוסי שריד: לפחות היו אומרים, "טוב אנחנו כרגע לא מתחילים לממש או ליישם את דוח דברת, אבל לפחות אנחנו לא נעשה מהלכים שכבר קובעים עובדות".

יוסי שריד: והעובדות האלה הן ההפך הגמור של דוח דברת.

יוסי שריד: זאת אומרת, לאחר חמישים ושש שנים, בפעם הראשונה בהיסטוריה של מדינת ישראל, ילדים וילדות שלנו הולכים לבית-הספר כאשר הם מקבלים פחות שעות לימוד שבועיות.

יוסי שריד: בפעם הראשונה, אני מודיע, בפעם הראשונה אחרי חמישים ושש שנים.

יוסי שריד: זאת אומרת, אז לפחות היו אומרים, "טוב, אז בינתיים לא נקצץ".

יוסי שריד: מה זאת אומרת ירידה לצורך עלייה, איך תהיה העלייה.

יוסי שריד: כבר אמרנו שאין מחלוקת בעניין יום חינוך ארוך, אני חושב שגם הניסיון להחיל בצד, אם יש ניסיון כזה, לא ברור לי, כי לא קיבלנו תשובה ברורה, כמו תמיד.

יוסי שריד: אני לא חושב שאפשר להחיל את זה באופן סלקטיבי על מוסדות כאלה ואחרים בתוך יישוב.

יוסי שריד: זה גם בלתי אפשרי וזה גם לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: שחלק כן וחלק לא?

יוסי שריד: נכון.

יוסי שריד: הרי על מה מדובר?

יוסי שריד: הרי מדובר על המקומות החלשים.

יוסי שריד: אז נניח, מה אתם רוצים לקחת?

יוסי שריד: אתם רוצים רהט?

יוסי שריד: רהט.

יוסי שריד: אתם רוצים שדרות?

יוסי שריד: שדרות.

יוסי שריד: אתם רוצים קרית שמונה?

יוסי שריד: קרית שמונה.

יוסי שריד: הרי מה יכול להיווצר כאן?

יוסי שריד: יכול להיווצר כאן עולם הפוך.

יוסי שריד: שבתי-ספר שנחשבים, בצדק או שלא בצדק ליותר חלשים, אם עושים את זה על בסיס סלקטיבי?

יוסי שריד: יהיו בתוך הצו.

יוסי שריד: עכשיו יש בית-ספר שנחשב לקצת יותר טוב, אז עכשיו אנחנו נגיד לו עכשיו, "עכשיו אתה תחזור בבקשה למקום שממנו באת".

מל פולישוק-בלוך: יישובים קטנים, אני מסכימה אתך.

מל פולישוק-בלוך: אבל גם ביישובים גדולים אתה חושב ככה?

יוסי שריד: אין יישובים גדולים בלאו הכי בעתיד הנראה לעניין.

יוסי שריד: אז כשנגיע - אין שום הצדקה לעשות את זה על בסיס סלקטיבי.

יוסי שריד: זה גם פותח פתח לכל מיני דברים שאולי אפילו לא הייתי רוצה להזכיר אותם, כי הרי אנחנו יודעים שהמערכות הפוליטיות היום נתונות ללחצים, למרבה הצער, לחצים לא לגמרי ענייניים של אנשים שלא בהכרח טובת העניין עומדת לנגד עיניהם.

יוסי שריד: ואז אנחנו פותחים, אם יש קנה מידה, סרגל יוניברסלי, מקום זה מקום.

יוסי שריד: מוסד - אני לא יודע, זה פותח פתח לכל מיני אנשי שדולות וכל מיני חברי מרכז, לבוא ולהגיד.

מל פולישוק-בלוך: יוסי, אני רוצה להבין את הדברים שאתה אומר.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר, יש פנימיות.

מל פולישוק-בלוך: פנימיות מפוזרות על-פני כל המדינה.

מל פולישוק-בלוך: והפנימיות הן יום לימודים ארוך?

יוסי שריד: לא, לא, יש לך טעות, גבירתי היושבת-ראש.

יוסי שריד: פנימיות יום הם לא פנימיות.

יוסי שריד: השם הוא לא טוב.

יוסי שריד: פנימיות יום , זה יום חינוך ארוך, זה הכל.

מל פולישוק-בלוך: היום הן מפוזרות בכל המדינה, או רק לפי יישובים?

יוסי שריד: רק לפי יישובים בכל המדינה במקום ששם הצרכים חייבו על-פי סרגל יוניברסלי להעניק את זה.

רות דיין: מדובר גם ב-70 תלמידים מתוך כל סך בית-הספר.

יוסי שריד: קודם כל, אני זוכר שבדרך-כלל מדובר במסגרות שלמות.

יוסי שריד: כבר מזמן לא - בסדר, אז אני לא יודע.

יחזקאל שנלזון: בעקרון, פנימיות יום זה אמור לפעול לילדים חלשים בתוך בית-הספר.

יחזקאל שנלזון: בתוך בית-הספר אתה לוקח כיתה, מוציא את האנשים החלשים.

מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה מחדדת את זה.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שלא רק שבתוך יישוב אפשר לעשות את ההבחנה, אלא אפילו בתוך בית-הספר לוקחים על-פי קריטריון מסוים וילדים מסוימים ועושים להם יום ארוך יותר.

יחזקאל שנלזון: מה שחבר-הכנסת יוסי שריד אמר בפתיחת דבריו, שזה מתרומות וכזה, זה נכון, זה לא בדיוק רוב, זה השתנה.

יחזקאל שנלזון: אבל פנימיות יום מתקיימות בלי כל קשר ליום חינוך ארוך, והוא לא קשור לחלשים, הוא לא קשור לצו.

יחזקאל שנלזון: זה בתוך בית-הספר פרטני לתלמיד.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת מבחינת האמירה שנאמרה פה, "שאי אפשר לעשות הבחנה", ואם הולכים על יישוב, צריך ללכת על כל היישוב.

יחזקאל שנלזין: בואו ניקח את זה כמו ילדים בחינוך מיוחד.

יחזקאל שנלזין: זה כמו שילדים בחינוך מיוחד, אנחנו עושים הבחנה.

יחזקאל שנלזין: זה לא אותה לוגיקה.

יוסי שריד: השיקול זה בדיוק זה.

יוסי שריד: אני חושב שאני מצטרף לדברים האלה.

יוסי שריד: זה לא עניין של לוגיקה.

יוסי שריד: השיקול מיהם הילדים שזקוקים לתמיכה ולחיזוק באופן מיוחד, השיקול הוא בית-ספרי.

יוסי שריד: ואיש לא מתערב בו ולא יכול להתערב בו.

מל פולישוק-בלוך: ולמה אתה לא יכול לעשות את יישובי?

מל פולישוק-בלוך: שלרשות המקומית יהיה שיקול, בית-ספר אחד חלש יותר.

יוסי שריד: אנחנו חוזרים לאותו דבר.

יוסי שריד: אני מסביר את זה שוב, אנחנו חוזרים לאותו מקום שבו בית-ספר יהסס, אם בכלל כדאי לו להתקדם.

יוסי שריד: יכול מאוד להיות שלבית-ספר לא כדאי להתקדם.

יוסי שריד: כי אם הוא התקדם - יתחילו לגרוע ממנו.

יוסי שריד: וזה במקומות חלשים.

יוסי שריד: הרי אנחנו לא מדברים עכשיו על תל-אביב, אנחנו לא מדברים על מקומות גדולים - אנחנו מדברים על מקומות קטנים.

יוסי שריד: וחוץ מזה מכיוון שאני התנסיתי בזה, לא מחברי מרכז שלי, חס וחלילה, אבל כשהיו באים אלי ואומרים לי, "זה בית-הספר", אני אומר לו, "לא, לא זה בית- הספר", זה בית-הספר, כי שמה המצב יותר".

יוסי שריד: אומרים לי, "לא אדוני, זה בית-הספר".

יוסי שריד: טוב, עלי אי אפשר להפעיל לחצים, אבל יש כאלה שאולי.

משה גפני: איך הגעת לזה.

משה גפני: זה לא המצב בכלל.

יוסי שריד: לא, על-פי איזה קריטריון.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מחפשים את הקריטריונים הנכונים.

מל פולישוק-בלוך: חבר-הכנסת גפני, אנחנו מקיימים עכשיו דיון איך לקבוע את אותם קריטריונים שדרשנו ממשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך הלך על הדרך, שלדעתי היא היתה הקלה לפי האשכולות.

מל פולישוק-בלוך: וחשבתי אולי אפשר למצוא עוד קריטריונים ולא רק לפי האשכולות, כדי להרחיב ככל האפשר, או בוא נאמר, עם המעט הכספים שיש למדינת ישראל השנה הזאת, כנראה גם בשנה הבאה, אבל השנה הזאת, כדי להחיל את יום לימודים ארוך - נעשה את זה בצורה הכי יעילה.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו הטיעון שנאמר פה, הוא בהחלט בעל משמעות.

מל פולישוק-בלוך: כי אם אתה נותן לבית-ספר מסוים יום לימודים ארוך, למה שהוא ישתדל להתקדם, על סמך רמת סוציו-אקונומית.

יוסי שריד: היתה פה שאלה כמה זה צריך לעלות.

יוסי שריד: כל ההערכה היא הערכה גסה ויכול מאוד להיות שהיא לא מבוססת.

יוסי שריד: רק אני רוצה לומר, שמי שמדבר ברצינות, במושגים של יום חינוך ארוך ואיננו מביא בחשבון כמה תנאים מוקדמים, לפחות שניים ואולי יותר.

יוסי שריד: אחד, זה הזנה, אין יום חינוך ארוך בלי הזנה.

יוסי שריד: הסיפור הזה לא קיים, לפי מיטב ידיעתי, בשום מקום, לא יכול להיות קיים גם כאן, אתה לא יכול לצפות מילד.

יוסי שריד: ואם מצפים שהילדים יביאו את הכל מהבית, אז זה מצביע על פלישות מסוימת מן המציאות הקיימת.

יוסי שריד: זה תנאי הכרחי אחד.

יוסי שריד: ולכן אני יכול לעשות חשבון כמה עולה הזנה כוללת לכל המדינה, ונדמה לי שכבר כאן אנחנו נגיע לסכומים האלה, של מיליארד וחצי.

יוסי שריד: התנאי השני, זה תנאי שהייה בבתי-הספר.

יוסי שריד: גם למורים, בעיקר למורים, אבל גם לתלמידים.

יוסי שריד: הרי אתה לא יכול לצפות ממורה שיישאר עד ארבע בבית-הספר בתנאי השהייה הנוכחיים.

יוסי שריד: כי אין לו תנאי שהייה.

יוסי שריד: המורה היום בכלל לא שוהה בבית-הספר, המורה היום מלמד בבית-הספר.

יוסי שריד: בדרך-כלל רץ בקדחתנות מכיתה לכיתה, זמן משלו, משל אחרים, משל התלמידים, בלאו הכי אין לו.

יוסי שריד: וכשהוא מסיים, אז הוא הולך הביתה.

יוסי שריד: אין תנאי שהייה סבירים, הוגנים, מתקבלים על הדעת למורים.

יוסי שריד: ובלי זה, יום חינוך ארוך, אבל גם על-פי הניסיון כבר אנחנו יודעים, הופך להיות יום סבל.

יוסי שריד: לא זו הכוונה שזה יהפוך להיות יום סבל.

מל פולישוק-בלוך: גם לתלמידים.

יוסי שריד: אמרתי, בראש ובראשונה למורים, קודם כל מפני שמדובר באנשים יותר מבוגרים.

יוסי שריד: ובכל זאת הם העובדים העיקריים שם.

יוסי שריד: ובלי תנאי שהייה מסוימים, מתאימים.

יוסי שריד: וילדים, גם כן אין מה לדבר ברצינות על יום חינוך ארוך, לכן ההשקעות הן לא רק ההשקעות הישירות, הפורמליות שמגיעים למיליארד וחצי.

יוסי שריד: לפי דעתי, זה הרבה יותר.

יוסי שריד: והדבר האחרון שאני רוצה לומר.

יוסי שריד: הכוונה ביום חינוך ארוך, לפי תפיסתי, הכוונה היא לא לתת עוד מאותו דבר.

יוסי שריד: זה בכלל צריך לשנות את כל מבנה בית-הספר, את דפוס בית-הספר, את אופיו של בית-הספר.

יוסי שריד: זו בכלל מהפכה.

יוסי שריד: זה לא שמוסיפים באופן טכני עוד שלוש שעות, או עוד ארבע שעות ועכשיו לא מגיעים ב-12 או ב-1 הביתה, או ב-2 במקרים מסוימים, אלא ב-4.

יוסי שריד: צריך לשקול גם 5.

יוסי שריד: לכן כשמדברים על אורך, האורך כמובן, אחרת אין יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: אבל זה צריך להיות גם עומק.

יוסי שריד: ולא רק אורך, כי האורך הזה יסב הרבה סבל, והיו כבר מקומות שהיו בתוך יום חינוך ארוך והם נסוגו מיום חינוך ארוך, כי התנאים היו לא אנושיים והם פשוט ברחו, ברחו מזה.

יוסי שריד: מה צריך להיות ביום חינוך ארוך - צריכות להיות בעיקר פעילויות, לפי תפיסתי, אקס קורליקולריות.

יוסי שריד: קודם כל, אלא שמאותרים כתלמידים יותר חלשים ויותר זקוקים, אז על-פי המודל של פנימיות היום, בכלל לא צריך לחפש מודלים, הם קיימים.

יוסי שריד: והם מוצלחים מאוד, דרך אגב והוכיחו את עצמם.

יוסי שריד: על-פי המודל של פנימיות היום, הילדים שמאותרים כילדים היותר חלשים, זה הכל צריך להיעשות כמובן בדרך מאוד נכונה, כי אחרת מדביקים סטיגמות.

יוסי שריד: אנחנו מכירים את כל הדברים האלה.

יוסי שריד: והילדים האלה צריכים לקבל חיזוק.

יוסי שריד: פעולות שמתבצעות בכמה מבתי-הספר בארץ, שהן פעולות וולונטריות למען הקהילה, צריכות להתבצע במסגרת יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: פעולות להעשרה תרבותית, אומנותית, צריכות להתקיים במסגרת יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: פעילויות שהופכות את בית-הספר לבית-ספר יותר דמוקרטי.

יוסי שריד: אני לא הייתי להוט כל-כך על בתי-הספר הדמוקרטיים, כי אלה בתי-ספר לא אינטגרטיביים.

יוסי שריד: יש פעילויות דמוקרטיות מאוד מאוד חשובות, שהן צריכות וחייבות להתנהל בכל בית-ספר.

יוסי שריד: כי באופק אנחנו צריכים לראות את כל בתי-הספר במדינת ישראל כבתי-ספר שמתנהלים על-פי כללים יותר דמוקרטיים מכפי שהם מתנהלים היום.

יוסי שריד: פעילות חשובה ממדרגה ראשונה.

יוסי שריד: ומחליפה, אם אתם רוצים, את כל לימודי האזרחות.

יוסי שריד: במילים פשוטות, יום חינוך ארוך משנה את בית-הספר מהיותו מסגרת לימודית, זה הופך את בית-הספר לקהילה לימודית.

יוסי שריד: זה שני דברים שונים לחלוטין.

יוסי שריד: בין מסגרת של בית-ספר לבין מסגרת של קהילה.

יוסי שריד: שבראש מעניינה, כמובן הלימוד, החינוך, אבל זו קהילה.

יוסי שריד: זה יהפוך את בית-הספר לקהילה ולא למשהו שהוא היום, שהוא מסגרת הרבה יותר מנוכרת שבאה לאפשר לצאת לידי חובה ולא למלא הרבה חובות שאותם אנחנו צריכים למלא.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שהתנאים שאתה הצבת פה, הם באמת בסיסיים.

מל פולישוק-בלוך: בתחילת דבריך אמרת שלדעתך, כמעט כל ההורים רוצים יום לימודים ארוך, אני הרגשתי הסתייגות רבה.

מל פולישוק-בלוך: משום שבתנאי בתי-הספר הנוכחיים במדינת ישראל, אני משוכנעת שהאמירה הזאת לא מדויקת.

מל פולישוק-בלוך: במצב אוטופי, אז אנחנו מדברים על משהו אחר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נמצאים במצב עובדתי מאוד בעייתי.

מל פולישוק-בלוך: ואפילו בתי-ספר מסוימים, מצב מעליב אפילו, גם למורה וגם לתלמידים שהם צריכים לשהות במוסדות כאלה.

מל פולישוק-בלוך: ואתה יודע את זה היטב, כי אתה מכיר את המערכת.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלחייב ילדים בכל הגילאים, להישאר במוסדות כאלה, שהשירותים מהמאה הקודמת.

יוסי שריד: אין ויכוח לגבי שוויון יום חינוך ארוך.

יוסי שריד: אם בבית-ספר מסוים זה יכול להחזיק עד ארבע או לא - אין בינינו ויכוח.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה להשתתף ולחזק את האמירה הזאת, במיוחד בשני הסעיפים האחרונים.

מל פולישוק-בלוך: "תנאי שהייה בבית-הספר" זה תנאי הכרחי.

מל פולישוק-בלוך: וגם מבחינת דפוס ההתנהלות של אותו יום לימודים ארוך.

מל פולישוק-בלוך: זה שני תנאים מאוד מאוד חיוניים בעיני.

מל פולישוק-בלוך: כי עם סנדביצ'ים אפשר להסתדר, אבל עם שני הדברים האחרים, לדעתי, אי אפשר בתנאים הנוכחיים.

משה גפני: גבירתי היושבת-ראש, אני מבקש לומר, אני מתקנא בחבר-הכנסת ביוסי שריד, אולי משתי סיבות.

משה גפני: אל"ף, בגלל היכולת הרטורית שלו לנתח את העניין.

משה גפני: ובי"ת, מכיוון שהוא, אבל זה כבר לא ספציפי רק אליו, בגלל היכולת שלו לדבר על כלל המערכת, מה שאני לא יכול עכשיו לעשות.

משה גפני: אני ברוב הדברים מדבר על כלל המערכת כולה.

משה גפני: זה אחד המקרים שפשוט מאלצים אותי לא לדבר על כלל המערכת.

משולם נהרי: מה פסול בכך, חבר-הכנסת גפני.

משולם נהרי: אתה מייצג מגזר.

משה גפני: אני לא מייצג מגזר.

משה גפני: אני חבר-כנסת שמייצג את כלל האוכלוסייה.

משה גפני: יהודים, ערבים, עולים, ותיקים.

משה גפני: אני מייצג את כולם.

משה גפני: מהרגע שאני נבחרתי, אני מייצג את כולם.

משה גפני: ואני שמתי לי למטרה מאז שנבחרתי לכנסת, שאני לא מדבר סקטוריאלי.

משה גפני: יש מקרים, וזה אחד המקרים, שפשוט המערכת מאלצת אותי לא לדבר בכלל כללי.

משה גפני: אני אסביר לכם מדוע.

משה גפני: אני מתעלם מהעניין של פנימיות יום, שאני חושב שאין זה עניינו לכאן.

משה גפני: אני רוצה לדבר על יום לימודים ארוך.

משה גפני: אני רוצה שנדע על מה אנחנו מדברים.

משה גפני: מה המערכת עשתה?

משה גפני: יש לי ילד.

משה גפני: אני רוצה שנדע מה קורה עם הילד שלי אם הוא לומד בגן ילדים, או שהוא לומד באיזשהו בית-ספר.

משה גפני: והסיבה, הוא ילד חרדי.

משה גפני: זה הכל.

משה גפני: אני רוצה שתדעו מה קורה.

משה גפני: בוא נתחיל עם זה אם הוא גר ביישוב חרדי.

משה גפני: שמצבו הסוציו-אקונומי נמוך.

משה גפני: הוא נמצא במדרג הנמוך ביותר במצב הסוציו-אקונומי.

משה גפני: הוא גר בחסין או באלעד, או בקריית יערים, או בירושלים בשכונות החרדיות, או בבני ברק בשכונות החרדיות, או בבית"ר עלית, או במודיעין עלית, בכל יישוב חרדי בארץ.

משה גפני: הוא הוצא עם פינצטה.

משה גפני: פשוט לקחו את היישובים האלה, עוד לפני שאנחנו מדברים, רשמיים או לא רשמיים.

משה גפני: פשוט, הוצא עם פינצטה עם מהצו של יום לימודים ארוך.

משה גפני: זה הילד החרדי שעוד לא יודעים מה הוא הולך לעשות בחיים.

משה גפני: הוא בסך-הכל גר ביישוב חרדי, הוא בחוץ.

משה גפני: הוא במצב סוציו-אקונומי הנמוך ביותר.

משה גפני: בכל הפרמטרים.

משה גפני: הוא לא נמצא בצו.

משה גפני: בסדר, ראיתי את זה, אז עזבתי את היישוב החרדי.

משה גפני: הלכתי לגור באופקים.

משה גפני: אופקים נמצאים בצו.

משה גפני: יפה, נכון, וגרתי באופקים.

משה גפני: והילד שלי למד בגן.

משה גפני: באופקים, אפילו שאופקים נמצאת בצו, חיפשו את הבן שלי החרדי והוציאו אותו עם פינצטה ואין לו יום לימודים ארוך.

משה גפני: גבירתי ממלאת מקום היושבת-הראש, אני גרתי באופקים.

משה גפני: אני אומר לך את זה ממציאות החיים.

משה גפני: ואז יתחילו התירוצים כמובן, היות וזה לא רשמי, מדובר על גן ילדים, על ילדים בני חמש.

משה גפני: רשמי לא רשמי, בסדר, אז עזבתי את בית"ר עלית, לא רוצה לגור ביישוב חרדי, אני רוצה לחיות באופקים.

משה גפני: הוציאו את הילד שלי עם פינצטה, ואמרו, "גם פה לא".

משה גפני: אבל אני, כשגרתי בבית"ר עלית, הילד שלי אני מתכוון, אני הרי לא גר, הילד שלי שעליו אני מדבר, גר בבית"ר עלית, והוא קיבל עכשיו בשנה האחרונה, היה פיילוט על הזנה.

משה גפני: היתה חברת הכנסת יולי תמיר בסיור, עם חברת הכנסת רוחמה אברהם וחברת הכנסת אתי ליבני.

משה גפני: הייתי גם אני.

משה גפני: היינו בפיילוט הזה, ואחד היישובים היה בית"ר עלית.

משה גפני: באמת, מצב סוציו-אקונומי נמוך ובאמת התרשמנו מאוד לטובה.

משה גפני: ראתה הממשלה הרעה הזאת כי טוב, באמת אין אפליה, ואז אני באמת יכול לדבר על כלל המערכת.

משה גפני: הרי מה זה משנה, חרדי לא חרדי, יהודי, ערבי, אני יכול לדבר על כולם.

משה גפני: ראתה את זה הממשלה, קיבלה הממשלה החלטה וההחלטה של הממשלה האחרונה בעניין הזה אומרת, "שמפעל ההזנה יחול רק במקומות שבהם יש צו יום לימודים ארוך".

גילה פינקלשטיין: בשלושה ימים שזה פועל, התחיל לפני שלושה ימים, ב-500 בתי-ספר.

משה גפני: יפה.

משה גפני: מאה אחוז, יש הזנה, רק מה לעשות, שבבית"ר היה צריך להפסיק את זה על-פי החלטת הממשלה.

משה גפני: מדוע?

משה גפני: מכיוון שעוד היה עוול קודם, שבית"ר לא נמצאת בצו יום לימודים ארוך.

יוסי שריד: אגב, במימון קרן רש"י ספטא, ההזנה.

יוסי שריד: לא במימון של המדינה.

משה גפני: כן, זה בסדר, אבל גם במימון הזה אי אפשר בגלל שעל-פי החלטת הממשלה הרעה הזאת, מוציאים אותה.

משה גפני: אני רוצה שתגיד לי איך אני יכול לשבת עכשיו בוועדה ולדבר על יום לימודים ארוך.

משה גפני: איך?

משה גפני: איך אני יכול לדבר?

משה גפני: אני לא רוצה לייצג סקטור, בשום פנים ואופן, אני רוצה לדבר על דברים שאמר יוסי שריד, אני רוצה להתייחס אליהם, באמת דברים חשובים.

משה גפני: איך מצב בתי-הספר, באופן כללי, איך אפשר לעשות יום לימודים ארוך?

משה גפני: איך הממשלה מרמה את הציבור עם כל הסיפור של יום לימודים ארוך.

משה גפני: יש לי הרבה מה לומר.

יוסי שריד: לא יהיה שום דבר.

משה גפני: כן, זה ברור.

משה גפני: איך אני יכול לדבר אבל.

משה גפני: הפגנה לא תועיל, בגלל שיגידו לי, "אם אתה רוצה להכניס את היישובים החרדים, תיכנס לקואליציה ותתמוך בהתנתקות או אל תתמוך".

משה גפני: אבל אני צריך להחליט על ההתנתקות, לא בגלל הבן שלי שלומד בגן.

משה גפני: אני לא מבין איך יכולה להתקבל החלטה גזענית כזאת.

משה גפני: אני פשוט לא מבין, איך לא רועדים אמות הסיפים במדינה שהיא אמורה להיות מדינה שוויונית ודמוקרטית.

משה גפני: אני פשוט לא מבין.

משה גפני: אגב, הצו הזה עוד נולד בזמן ממשלת ליכוד, זה לא היה קורה כשבייגה שוחט היה שר האוצר, או כשאתה היית שר חינוך, דבר כזה לא היה קורה.

יוסי שריד: אני מסכים אתך.

משה גפני: זה המצב, יש עובדות בחיים.

משולם נהרי: רק הצו הזה?

משה גפני: זה רק הליכוד יכול.

משה גפני: מעולם לא היה יכול להיות בממשלת עבודה ושיוסי שריד היה שר חינוך, דבר כזה.

משה גפני: מעולם לא היה.

משה גפני: זה יכול להיות רק שהליכוד בממשלה, כשהמפד"ל בממשלה, רק אז זה יכול להיות.

גילה פינקלשטיין: אתה יודע מתי נחקק חוק לימודים יום ארוך?

משה גפני: ב-1997.

משה גפני: על הצו חתום בנימין נתניהו.

גילה פינקלשטיין: ב-1990 נחקק חוק חינוך יום לימודים ארוך.

גילה פינקלשטיין: זה רלוונטי, אז מה עם כל הממשלות הקודמות.

גילה פינקלשטיין: אז דחו את זה.

גילה פינקלשטיין: יהיה מימוש באופן הדרגתי.

גילה פינקלשטיין: כרגע יום חינוך ארוך מממשים את זה ב-500 בתי-ספר.

גילה פינקלשטיין: עוד שנתיים ימומש לכל ילדי ישראל.

גילה פינקלשטיין: באופן הדרגתי מגיעים לזה.

משה גפני: אני אמרתי את זה רק כהערה פוליטית ומבחינתי זה לא רלוונטי.

משה גפני: אנחנו לומדים היסטוריה עכשיו.

גילה פינקלשטיין: לא, יום חינוך ארוך הוא דבר אידיאלי לכל ילדי ישראל, ודאי.

גילה פינקלשטיין: אבל המדינה לא עומדת בזה.

גילה פינקלשטיין: באופן הדרגתי נגיע לזה, אם ירצה השם, בעוד שנתיים, כל ילדי ישראל.

משה גפני: את מתייחסת למה שאני אומר עכשיו?

גילה פינקלשטיין: אני אומרת שכולנו רוצים להיות יום לימודים ארוך.

יוסי שריד: חברת הכנסת פינקלשטיין, על מה את מדברת?

גילה פינקלשטיין: אנחנו שואפים ליום חינוך ארוך לכל ילדי ישראל.

יוסי שריד: "שואפים" כן.

משולם נהרי: הם "שואפים", אבל בינתיים נושפים בעורפם.

יוסי שריד: בינתיים הם מקצצים.

יוסי שריד: עכשיו לומדים פחות, אבל הם בשאיפה.

משה גפני: אני שלחתי מכתב לראש הממשלה בנושא של שדרות.

משה גפני: בשדרות יש שלושה גני-ילדים חרדיים.

משה גפני: ויום לימודים ארוך לא חל על הגנים החרדיים בשדרות.

משה גפני: ושאלתי אותו האם ממשלה יכולה לעשות הבחנה כזאת.

משה גפני: קיבלתי מכתב מגננות שילדים שנמצאים תחת איום קסאמים, לוקחים שלושה גנים ואומרים, "אצלכם לא יהיה יום לימודים ארוך, רק בגלל שאתם חרדים".

משה גפני: לא יודע, השוואת נפש עם העניין הזה, אני שואל אותך, חברת-הכנסת גילה פינקלשטיין?

גילה פינקלשטיין: אני לא מאמינה.

משה גפני: מה את לא מאמינה, זה הצו.

גילה פינקלשטיין: בגלל שאתם חרדים?

משה גפני: כן, זה הצו.

משה גפני: מה זה משנה מה זה.

משה גפני: לא לומדים יום לימודים ארוך, בגלל שהם חרדיים.

משה גפני: הילדים בגיל חמש תושבי שדרות.

יוסי שריד: זה נקרא, "הצו ישראל".

משה גפני: פשוט יש פה החלטה גזענית מהמדרגה הראשונה במדינה יהודית, גזענית ממלא מובן המילה.

משה גפני: אין לזה שום הסבר אחר.

משה גפני: אתם אומרים "רשמיים", המצאה חדשה, אבל בסדר.

משה גפני: רשמי ילד בן חמש הוא רשמי או לא רשמי, למה הוצאתם את היישובים החרדיים?

משה גפני: חברת הכנסת יולי תמיר, בבית"ר עלית, היינו שמה בבית-ספר של חב"ד שהוא רשמי.

משה גפני: למה הוא יוצא עכשיו החוצה?

משה גפני: לא שאני המגן הגדול של העניין הזה, אבל למה היישוב בחוץ?

משה גפני: ואם אני כבר גר בשדרות, אז למה את הילד שלי מוציאים?

משה גפני: וכבר עשו פיילוט על מפעל הזנה, ולך תבין את הממשלה שאת חברה בה בקואליציה הזאת ואומרת, "לא, בבית"ר עלית לא יהיה פיילוט ולא יהיה הזנה".

משה גפני: למה?

משה גפני: בגלל שהוא גם לא נמצא בצו.

משה גפני: ועומדים ומגינים על העניין הזה.

משה גפני: לסיום, אני רוצה לספר לכם, אנחנו חברי-הכנסת החרדיים צעקנו במליאה כשהגיע החוק.

משה גפני: ובנימין נתניהו שאל את לימור לבנת, "על מה הרעש, למה באמת אי אפשר לתקן את העניין הזה.

משה גפני: הרי באמת לא מדובר על הרבה כסף".

משה גפני: אז עמד אורלב וסימן לביבי, הוא סימן לו, "בשום אופן אל תסכים".

יוסי שריד: זה ברור.

משה גפני: אני לא יודע מה ברור פה.

משה גפני: ונהיה מצב ששרת החינוך בשיתוף פעולה עם שר הרווחה, פשוט לקח את הציבור החרדי לזרוק אותו לים.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: איזה התנהגות זאת?

משה גפני: את יודעת מה, אני לא אומר כלום, תגידי מה העובדות.

משה גפני: שמישהו יבוא ממשרד החינוך ושיסביר לי למה הוציאו את היישובים החרדיים?

משה גפני: למה הוציאו את הגנים החרדיים מתוך היישובים שבהם כן חל יום לימודים ארוך?

משה גפני: למה הוציאו את החרדיים ממפעל ההזנה?

משה גפני: גם בפיילוט שהצליח, למה?

משה גפני: מה אתם רוצים, שנהיה חילוניים?

משה גפני: מה אתם רוצים, שנהיה ממ"ד?

משה גפני: תגידו את זה מראש.

משה גפני: תגידו, "ילד שנולד למשפחה חרדית, אם הוא לא מוריד את הכיפה - הוא לא יקבל".

משה גפני: תגידו.

משה גפני: מפד"ל מרוסקת.

גילה פינקלשטיין: מפד"ל לא מרוסקת.

גילה פינקלשטיין: מפד"ל עולה ועולה.

גילה פינקלשטיין: עוד מעט תראה את המפקד החדש.

משה גפני: ממפלגה אחת עליתם לשתי מפלגות.

משה גפני: חברת הכנסת פינקלשטיין, דבר אחד, הרי גם את אישה מאמינה וגם אני איש מאמין.

משה גפני: אני אומר לך, התנהגות כזאת של להפלות ילדים באופן הכי חמור שיכול להיות, שאם זה היה באחת ממדינות אירופה, אנחנו כולנו היינו צועקים "אנטישמיות", לא יועיל לכם.

גילה פינקלשטיין: ללא ספק תקציב החינוך הוא התקציב השני במדינת ישראל, אחרי תקציב הביטחון.

גילה פינקלשטיין: וצריך אכן לעשות בדיקה מקיפה איך מחולקת העוגה של תקציב החינוך.

משה גפני: אבל לא מדובר על תקציב.

משה גפני: הרי הנושא הוא לא תקציב.

גילה פינקלשטיין: אי אפשר להאמין שמפלים את הילדים החרדיים.

משה גפני: מה זה "אי אפשר להאמין", את חברת כנסת, תקראי שחור על גבי לבן.

משה גפני: תקראי את הצו.

גילה פינקלשטיין: האם יש כאן מישהו ממשרד החינוך שיכול לתת סיבה לסיפור בשדרות?

לאה רוזנברג: אני לא יכולה להסביר את ההיסטוריה של איך התגלגל.

גילה פינקלשטיין: ספציפית, מה שנעשה שאמר חבר-הכנסת משה גפני.

לאה רוזנברג: יש גם גן ילדים של דור שלום בשדרות שלא מקבל יום חינוך ארוך מפני שהוא של המוכר שאינו רשמי.

יחזקאל שנולזין: זה לא קשור למוכר שאינו רשמי.

יחזקאל שנולזין: שדרות בעקרון, הדבר נודע לגורמים המקצועיים במשרד שלשום, בעקבות מישהו שהעלה את זה.

יחזקאל שנולזין: אני מסכים עם חבר-הכנסת משה גפני שהדבר הזה לא בסדר, אבל לצערי אני לא יכול להגן על המשרד בלית ברירה בעובדה שהוא מציג.

גילה פינקלשטיין: נטפל בזה, נבדוק ונטפל.

חגית מאיר: אם יורשה לי, גן ילדים של דור שלום או עמותה שמסונפת לזה בשדרות, אף הוא פנה לקבל יום חינוך ארוך ונענה בשלילה, בהיותו גן ילדים מוכר שאינו רשמי.

משה גפני: האמת היא שאין אפליה בכלל, אבל כשאני מציג את התמונה כולה בכל מקום שמצאו חרדיים, גם את היישובים הוציאו, גם את השכונות הוציאו, גם את הגנים הוציאו.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה, חבר-הכנסת משה גפני.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נשמע אדם אחד מהשטח ונעבור לחברת הכנסת יולי תמיר.

אלי חכם: אני נציג מטעם הסתדרות המורים.

אלי חכם: אני אישית מלווה את הנושא מיום שיום חינוך ארוך נכנס לתוקפו.

אלי חכם: ישבתי עם כל מי שצריך להיות, עוד בתקופתו של זבולון המר ז"ל.

אלי חכם: אני מוביל את הנושא בין היתר בין החברים בהסתדרות המורים.

אלי חכם: לגבי הצו שכיום היה מדובר, לצערי לא קיבלנו את הצו בהסתדרות המורים.

אלי חכם: ואני לומד מתוך הדיון הרבה דברים לגבי הצו.

לאה רוזנברג: אתה אמרת שהיית שותף.

אלי חכם: לא, לצו לא אני אומר.

אלי חכם: הייתי שותף לכל מהלכי המשרד בנושא של יום חינוך ארוך.

לאה רוזנברג: מאה אחוז, אבל הצו לא השתנה בינתיים.

אלי חכם: אני מדבר לגבי הצו כרגע להמשך אלו יישובים ייכנסו וכדומה.

לאה רוזנברג: עוד אין.

אלי חכם: אני רוצה להתייחס לשני דברים.

אלי חכם: אל"ף, לגבי יום שישי, אם יורידו את יום שישי ויעשו יום חינוך ארוך, לדעתי זוהי טעות וזאת טעות שגויה.

אלי חכם: בהרבה מקומות לילדים לא יהיה מה לעשות.

אלי חכם: במיוחד באותם יישובים ואני אומר, אם ישנם 500 בתי-ספר שכיום מצויים ביום חינוך ארוך, שני יישובים לוד ורמלה, שיש שם קרוב ל60- עד 70 בתי-ספר ביום חינוך ארוך.

אלי חכם: אם שם ביום שישי יסגרו את בתי-הספר ויגידו, כתוצאה מכך נמשיך את יום חינוך ארוך, לילדים לא יהיה מה לעשות.

אלי חכם: וכל אחד יודע מה המצב ברשויות הללו.

אלי חכם: לגבי הבחירה, אם זה אשכולות ביישוב או כל היישוב - שוב אני חוזר, ישנם יישובים מסוימים, אם שם תבחר בית-ספר מסוים או שניים - זה יעורר בעיות.

אלי חכם: אני יכול לתת את דוגמת לוד, שם אי אפשר לומר, חמישה בתי-ספר כן, חמישה בתי-ספר לא.

אלי חכם: כולם צריכים להיות.

אלי חכם: בכלל אני בדעה שצריכים באמת לשאוף שבכל המדינה יהיה.

אלי חכם: יש עם זה בעיה גם עם המורים, ואני אומר, ישנם מורים לדוגמה, גרים בפתח-תקווה באים לעבוד בלוד או ברמלה והם מתוסכלים.

אלי חכם: הילדים שלהם ב-1 הולכים הביתה, כאשר הם ממשיכים לעבוד עד שלוש וחצי-ארבע.

אלי חכם: יש כאן בעיה.

אלי חכם: אותו מורה אומר, "אני את הילדים שם מפקיר אותם ואני ממשיך לעבוד כאן, זוהי עלות כספית ובעיות לא קלות".

אלי חכם: לעניין הזה של מה שקורה כיום בשטח, יש לנו מושג או מונח שמשתרה בקרב המורים, בקרב המנהלים, אומרים, "יום חינוך ארוך" ישנו מושג שנקרא "יום עינוי ארוך".

אלי חכם: איפה היום יום חינוך ארוך הזה או יום העינוי הארוך, עם אותם תנאים שהזכיר חבר-הכנסת יוסי שריד.

אלי חכם: תנאי התשתית לא יתקיימו, ההקצבות לא ילכו לאיבוד, זה יום עינוי ארוך.

אלי חכם: כשאני אומר "תשתית", מיזוג בבתי-ספר, דבר המינימלי ביותר לא קיים.

אלי חכם: אנחנו מדברים "הזנה", כן הזנה, אבל הזנה מתוקנת, הזנה נכונה.

אלי חכם: כשאני אומר הזנה נכונה, לא כריכים, איש שאומר שהילד יאכל כריכים, גם מקלקל לו את הבריאות בנוסף לזה.

אלי חכם: הזנה נכונה עם בקרה על כך שגם המורה יחנך את הילד איך יושבים ליד שולחן, איך אוכלים, לא תוך חמש דקות אוכלים את המנה שהוא מקבל והוא יוצא עם זה החוצה.

אלי חכם: לשבת ליד שולחן בצורה מסודרת ומאורגנת.

אלי חכם: אמרו כאן "הניקיון", שירותים וכדומה.

אלי חכם: ניקיון לא צריך להיות במשך כל היום.

אלי חכם: הרשויות מקצצות בזה, ובמיוחד באותן רשויות חלשות.

אלי חכם: ביקור קטן בשני יישובים בלוד וברמלה אפשר להבין בדיוק מה קורה.

יולי תמיר: אני רוצה להתמקד רק באמת בנושא של יום לימודים ארוך.

יולי תמיר: שני דברים מדאיגים אותי, למרות שאנחנו מנהלים את הדיון הזה, יש לציין גבירתי היושבת-ראש בצורה קצת משונה, כי עוד אין צו.

יולי תמיר: ואנחנו לא יודעים מה יהיה בצו, אנחנו לא יודעים אם הצו ירחיב או יקצץ.

יולי תמיר: מצד אחד אומרים במכתב שהופנה אלייך, שכל יישובי אשכול אחד ייכנסו פנימה.

יולי תמיר: מצד שני אומרים שהולכים לקצץ ומספר בתי-הספר שכלולים בצו.

יולי תמיר: אז אני אמת לא יודעת בדיוק על מה אנחנו מדברים.

יולי תמיר: כי עד שלא יהיה לפני צו שבו כתוב, מי כן ומי לא.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שיהיה ברור, אנחנו מקיימים את הדיון הזה נכון שבלי הצו, אבל אנחנו רוצים לקיים דיון כדי לסייע למשרד החינוך להחליט על הקריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר לך שעד עכשיו אני חשבתי שכן יש מקום לעשות הבחנה בתוך היישוב, ואני השתכנעתי מדבריו של חבר הכנסת יוסי שריד או מהחברים האחרים שזה לא נכון לעשות את זה.

מל פולישוק-בלוך: אז אני חושבת שהדיון הזה יש לו מקום, בגלל זה המטרה שלו.

יוסי שריד: מתי יהיה הצו?

מל פולישוק-בלוך: יהיה כנראה תוך שבוע-שבועיים.

חגית מאיר: אנחנו חייבים בצו ממילא עד סוף חודש אוקטובר 2004 וזה יהיה מתקופת הזמן הזה.

יוסי שריד: אז עד היום לא יכולתם להביא את זה?

חגית מאיר: יש בכוונתנו להרחיב.

חגית מאיר: הצו תלוי גם בהרחבה, יש לה משמעות תקציבית.

חגית מאיר: אנחנו עובדים עכשיו לגבי ההסדרים התקציביים, שהרי אין טעם להוציא צו שהמשרד לא יוכל לעמוד בו.

יולי תמיר: נדמה לי שצריך לומר להגיד פה שני דברים.

יולי תמיר: אחד, על העיכוב בצו, על התיאור מה זה לומר היום לבית-ספר שהוא יש לו יום לימודים ארוך.

יולי תמיר: ההיערכות של בית-הספר היא בעצם דבר שלוקח מספר חודשים.

יולי תמיר: בעצם משרד החינוך בזה שהוא לא מפרסם את הצו, שלושה חודשים לפני תחילת שנת הלימודים, אלא בעיצומה של שנת הלימודים, הוא יוצר בעצמו את החלטורה.

יולי תמיר: כי כשבית-הספר יקבל את הצו בעוד חודש, יצטרך להתחיל להחליט מה הוא עושה בשעות שנוספו, איזה תכניות לימודים.

יולי תמיר: הדבר הכי פשוט זה לתת עוד ממה שיש.

יולי תמיר: כי הוא כבר לא יקשור חוזים, ואם הוא ירצה חוזים, יגידו לו, שיש מכרזים.

יולי תמיר: אני ראיתי בתי-ספר ששנה שעברה, באפריל ומאי עוד היו בתהליכי התקשרות, כאשר בעצם פספסו את השנה הקודמת.

יולי תמיר: ושמגיעים השנה, אז עוד הפעם יקרה להם אותו דבר, כי מהרגע שהם יקבלו את האישור, הם יתחילו לגלגל את המערכת ואז עד שהם שיאשרו להם את ההתקשרויות הספציפיות.

יולי תמיר: אז הדבר הראשון שצריך למחות עליו זה על העיתוי.

יולי תמיר: ונדמה לי שהוועדה חייבת לדרוש שבשנה הבאה הצו יוצג בפנינו בסוף מושב הקיץ ולא בתחילת מושב החורף.

יולי תמיר: כי לא יעלה על הדעת שבית-ספר לא יודע מה יהיה לו בשנה הבאה.

יולי תמיר: אי אפשר להתארגן ככה, אי אפשר לנהל ככה בית-ספר.

יולי תמיר: דבר שני, נדמה לי שהקריטריון חייב להיות נוקשה.

יולי תמיר: ככל שהקריטריון יהיה יותר רך - יהיו יותר מניפולציות.

יולי תמיר: ולכן יש בעיני הבחנה שהיא צריכה להיות חד משמעית, אשכולות ושכונות מצוקה.

יולי תמיר: בתוך האשכולות צריך לעשות החלה כוללת ללא שום הבחנה.

יולי תמיר: אני כן בעד ופה אני חולקת על חבר-הכנסת יוסי שריד, אם הבנתי אותו נכון, אני כן בעד שכונות מסוימות בערים גדולות.

יולי תמיר: אם יש היום בקריית משה ברחובות מצוקה יותר גדולה מאשר בהרבה ערים בדרום, או בשכונות בנתניה שהן שכונות עולים, אז אין שום הצדקה לא לתת את זה.

יולי תמיר: אבל הצו צריך לומר באופן חד משמעי שהוא יכול על כל הגנים ובתי-הספר באשכול אחד ורצוי גם באשכול שתיים, כי גם אשכול שתיים הוא היום במצב מאוד קשה, ובשכונות המצוקה.

יולי תמיר: שלוש, גם היום הצו לא חל על כל בתי-הספר שבתוך היישובים שצוינו כאן.

יולי תמיר: זאת אומרת, התכולה שלו, אם הבנתי, היא בסביבות ה80- אחוז, קצת פחות קצת יותר.

יולי תמיר: נדמה לי שאנחנו צריכים לדרוש ממשרד החינוך לקבל את הרשימה של בתי-הספר הספציפיים, מי כן ומי לא, גם בתוך היישובים שמצויים בצו, כדי שאנחנו נוכל לפקח ולראות.

יולי תמיר: יש בתי-ספר שאולי מוצדק להוציא אותם, אבל אנחנו צריכים לדעת את זה.

יולי תמיר: ארבע, אפרופו למרות שיש בצו לא מעט יישובים ערבים, בגלל המצוקה הרבה במגזר הערבי.

יולי תמיר: עדיין יש חוסר פרופורציה ובזה צודק הרב משה גפני במאה אחוז, בין מספר הילדים החרדיים שהוא קרוב לאפס שמקבלים תמיכה, וגם לגבי מספר הילדים הערבים ביחס לנפח שהם תופסים באוכלוסייה שבמצוקה בישראל.

יולי תמיר: ולכן אנחנו צריכים לדרוש כשהצו יגיע, הוא יגיע גם עם הפילוח הבא.

יולי תמיר: אנחנו נקבל ממשרד החינוך את אחוז הילדים מכל אחד מהמגזרים הללו, שמקבל או זוכה ליום לימודים ארוך, ואת הנפח או את החלק של אותו מגזר באוכלוסיית המצוקה בישראל.

יולי תמיר: הדבר האחרון, התכולה של הצו כפי שהיא מוצגת לפנינו, בצו הקודם בכוונות העתידיות, לא מכסה אפילו שליש מהילדים שחיים היום מתחת לקו העוני במדינת ישראל.

יולי תמיר: זאת אומרת, הצו משאיר מחוץ לתכולה שלו שני שליש מהילדים שכשהם באים הביתה אין להם ארוחה חמה, שבבית אין להם תמיכה, שחיים בתנאי מצוקה.

מל פולישוק-בלוך: בשביל זה יש את חוק ההזנה שנותן.

יולי תמיר: חוק ההזנה חל רק על הילדים האלה שבצו.

יולי תמיר: אותם שני שליש ילדים שהחוק לא יחול עליהם, גם ההזנה לא תחול עליהם, גם תכניות ההעשרה לא יחולו עליהם.

יולי תמיר: ולכן מה שיקרה זה שאנחנו מפתחים פה באופן מודע, ואם הוועדה תאשר את הצו, היא גם תאשר את זה באופן רשמי, מדיניות של איפה ואיפה כלפי מספר ניכר מאוד של ילדים שחיים היום מתחת לקו העוני.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

רות דיין: אני יושב הראש העמותה לקידום ויישום יום חינוך ארוך.

רות דיין: הקמתי את העמותה לפני שנה מאחר והחוק היה עם 15 שנה ולא נראה שיש מי שרוצה ליישם את החוק.

רות דיין: הקמנו את העמותה משתי סיבות.

רות דיין: אחת, אנחנו ציבור האמהות לא יכולות לקבל את הילדים שלנו בשעה 12:30 בצהרים ואנחנו חייבות לעבוד, נקודה.

רות דיין: ומדינת ישראל צריכה לאפשר לנו לעבוד.

רות דיין: ואם יש חוק יום חינוך ארוך, הרי אנחנו לא באים פה לחוקק את החוק, דיונים למכביר היו בבית הזה על יום חינוך ארוך, למעלה מ30- שנה, כבר מ-1970.

רות דיין: אז אנחנו מבקשים ממכם, תעזרו לנו ליישם את החוק הזה באופן שוויוני על כלל ילדי ישראל כי הרי לא מדובר בפנימיות יום, זה חוק שוויוני שאמור לתת לילדים שלנו את מלוא הכלים וההעשרה כדי שנביא אותם למיצוי כישוריהם, כי זה בעצם ההון האנושי שלנו.

רות דיין: אין לנו מכרות זהב, אלה המכרות הזהב שלנו, הילדים שלנו.

רות דיין: ולכן יש לתת להם את התשתית הראויה.

רות דיין: לגבי הדברים של חברת הכנסת יולי תמיר, ארבעה חודשים לפני תחילת כל שנת לימודים על-פי החוק, הוועדה צריכה להתכנס ושרת החינוך צריכה לומר מהם בתי-הספר והגנים הנוספים שבהם יחול החוק.

רות דיין: זה ברור שלא מה קרה הפעם, למרות שפנינו לחבר הכנסת אילן שלגי וביקשנו ממנו דיון בנושא.

רות דיין: אני מבקשת שתתנו את הדעת על כך שיום חינוך ארוך זה תשתית, זה דרך חיים.

רות דיין: צריך להחיל את זה כבר מהגן.

רות דיין: צריך להחיל את זה כבר משלוש-ארבע.

רות דיין: הבנות שלי היום בשלוש-ארבע כבר שם במימון אישי שלנו, של ההורים, הם עד ארבע וחצי.

רות דיין: כי זה הצורך.

רות דיין: ההורים צריכים לעבוד, הילדים צריכים להימצא במסגרות טובות עם תשתיות ראויות עד ארבע וחצי.

רות דיין: לגבי הזנה - יש בתי-ספר טובים מאוד, אפילו יוקרתיים ופרטיים, שהילדים באים עם לאנץ' בוקס במדינות המערב.

רות דיין: לא על זה צריך לתלות את יום חינוך ארוך.

רות דיין: הם מגיעים עם שני עוד סנדביצ'ים ופרי וירק.

רות דיין: והורה שאין לו לתת את ארוחת הצהרים בבית, גם אין לו לתת את המנה לבית-הספר.

רות דיין: ואם שני ההורים יעבדו, אז בוודאי שיהיה לו לתת סנדביץ', טוב בריא עם לחם מקמח מלא וטונה או מה שצריך.

רות דיין: אבל באמת אני חושבת שיום חינוך ארוך, לא שואלים כמה זה עולה, אלא צריך לדעת גם זה ייתן לחברה.

רות דיין: אם כיום כ-50 אחוז מהנשים במדינת ישראל אינן עובדות, על כל אישה עובדת, יש לנו אישה לא עובדת.

רות דיין: אנחנו 52 אחוז מהאוכלוסייה.

רות דיין: אני אומרת שהמדינה צריכה לתת תשתית ראויה כדי שההורים יוכלו להתפנות לעבודה, כדי שניתן חכה ולא ניתן את הדג.

רות דיין: אנחנו לא רוצים לקבל הבטחת הכנסה, אנחנו רוצים שההורים יוכלו לעבוד ויוכלו להעשיר את הילדים שלהם בחוגים ובהעשרה.

רות דיין: ולכן אני מבקשת ליישם את החוק.

מל פולישוק-בלוך: אני מסכימה לכל מילה.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה להודות לעמותה שבאמת פעלה ולעו"ד רות דיין בראשות העמותה.

גילה פינקלשטיין: החוק, הוחלט ליישם אותו ב-2010.

גילה פינקלשטיין: בזכות אותה פעילות של העמותה בראשותה של עו"ד רות דיין, הוחלט ליישם אותו במלואו, לכל ילדי ישראל עד מקסימום עוד שנתיים ייושם לכל ילדי ישראל.

גילה פינקלשטיין: זאת התכנית.

גילה פינקלשטיין: נכון שללא ספק החוק הוא חוק שרוצה לאפשר שוויון הזדמנויות לכל ילדי ישראל והוזכר כאן הנושא החשוב שזה נותן יותר אפשרויות ליותר נשים לעבוד במשרה מלאה וזה גם חשוב לנו הנושא של הנשים.

גילה פינקלשטיין: אבל יש נושא אחד שלא הוזכר וזה הנושא של מרכז מחקר מידע של הכנסת.

גילה פינקלשטיין: אנחנו קיבלנו מחקר מאוד מעניין מהכנסת ואני רוצה להזכיר אותו, בנושא של קיצוץ קצבאות הילדים.

גילה פינקלשטיין: לקחת את הסכום של קיצוץ הקצבאות ולהקדיש אותו לתקציב של יום לימודים ארוך.

גילה פינקלשטיין: ואם תעיינו, כל חברי-הכנסת קיבלו את המחקר הזה, שזה בהחלט יכול לעזור ולציין שהוועדה תוציא מכאן הודעה ליישם את אותו הקיצוץ שהוחלט על הקיצוץ, כדי ליישם את יום לימודים ארוך.

גילה פינקלשטיין: הרי קיצצו בתקציבים, לא שמענו לאן הלך הקיצוץ הזה, שיקדישו את זה ליום לימודים ארוך.

גילה פינקלשטיין: שאנחנו נראה איך זה הולך ליום לימודים ארוך.

יולי תמיר: הכסף הזה הלך לרפורמה במס שהיא מטיבה עם העשירים, לשם הכסף הלך.

גילה פינקלשטיין: אנחנו, חברי-הכנסת, קיבלנו מחקר מהכנסת ועשה את המחקר ראש תחום הכלכלה והכספים אצלנו במרכז למחקר של הכנסת, לקחת את הסכום שקיצצו מהתקציבים ולראות שזה עובר ליום לימודים ארוך.

גילה פינקלשטיין: כדי שיותר בתי-ספר יקבלו, כדי שזה לא יהיה יום לימודים ארוך שהוא יום עינוי, אלא יום שיתרום העשרה לילדי ישראל, שיכין אותם לחיים.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מרינה סולודקין: הנושא מאוד חשוב לי ואני חושבת שכל ההתחלות קשות.

מרינה סולודקין: במדינת ישראל איחרו עם יום לימודים ארוך.

מרינה סולודקין: בגלל שאני לא מכירה מציאות אחרת מיום לימודים ארוך לאלה שרוצים.

מרינה סולודקין: ואני רוצה לומר לכם שאני חושבת שזה טעויות במדיניות חברתית רבות שנים, של כל הממשלות, בגלל שבטח שהחרדיים, שכונות מצוקה, עולים וערבים צריכים להיכנס לרשימה.

מרינה סולודקין: אבל מה, אנחנו מדינה לא עשירה, גם עם טעויות במדיניות חברתית, וצריכים להתחיל.

מרינה סולודקין: ושכל הזמן אני שומעת מפחידים, אי אפשר לעשות מפעל הזנה, אין לנו בנינים מתאימים.

מרינה סולודקין: אני בוגרת של יום לימודים ארוך בברית-המועצות, מכיתה א' עד כיתה ח' זה היה.

מרינה סולודקין: מה שחשוב, מפעל להזנה, אז בגלל זה אפילו הצבעתי עם יולי תמיר שזה היה נגד הקואליציה, בגלל שבלי זה אין יום לימודים ארוך.

מרינה סולודקין: דבר שני, לא יודעים איך מורים עובדים - במשמרות.

מרינה סולודקין: אחרי ארוחת הצהרים נכנסים משמרות של מורים שעובדים שעתיים או ארבע שעות, עוזרים לעשות את המטלות.

מרינה סולודקין: זה לא קשה חבר'ה, זה לא מסובך.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת, כשרוצים אפשר.

מרינה סולודקין: ללמוד גם מהניסיון של מדינות אחרות, זה לא חדש בכלל.

מרינה סולודקין: אז אנחנו צריכים לעודד את משרד החינוך ליישם את החוק בגדלים והכי גדול שאפשר לעשות.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

משולם נהרי: כפי שכבר נאמר, חוק יום חינוך ארוך, אני לא רוצה להיכנס לחשיבות של החוק, כמה שזה חשוב כולנו מסכימים, אבל לפני שהכנסת יצאה לפגרה, או בתחילת הפגרה, היה כינוס מיוחד של הכנסת והשרה הביאה תיקון לחוק.

משולם נהרי: כמובן בעקבות בג"ץ.

משולם נהרי: לשרה היו שתי אפשרויות - הבעיה היתה הבעיה הכללית, כך נאמר, אין תקציב לכך, אי אפשר ליישם את החוק מפני שאין תקציב.

משולם נהרי: אבל מאחר ובג"ץ ביקש ליישם את החוק, אז החליטו ליישם אותו בחלקו.

משולם נהרי: איך עושים את זה מבחינה חוקית?

משולם נהרי: לשרה היו שתי אפשרויות.

משולם נהרי: ואלה שתי האפשרויות שהיא הציגה בפני.

משולם נהרי: אפשרות אחת, לצמצם את מספר היישובים.

משולם נהרי: ואפשרות שניה, לתת לה את האפשרות להחליט בכל יישוב על שכבת גיל, על המוסד, על השכונה, הכל.

משולם נהרי: אני אמרתי לה, הדרך הטובה ביותר וההגונה והשוויונית, זה לצמצם את מספר היישובים.

משולם נהרי: אבל ביישוב שיוחל שם יום חינוך ארוך - אז שזה יחול על כולם.

משולם נהרי: ואני מדבר בעיקר על גני-ילדים.

משולם נהרי: אף אחד לא יכול לבוא ולהגיד, שהילד הזה בחינוך המוכר שאינו רשמי שונה מזה, או יש לזה תכנית ליבה, לזה אין תכנית ליבה.

משולם נהרי: כל הילדים הקטנים האלה, הילדים המתוקים הללו, שהם העתיד שלנו, שהם הבסיס, אין הבדל בין ילד וילד.

משולם נהרי: כל הילדים הללו, אנחנו צריכים לטפח אותם, לגדל דור חדש, להשקיע במה שלא הצלחנו להשקיע בילדים הגדולים והתוצאות ידועות.

משולם נהרי: היינו צריכים ללכת ההפך כולנו ולהשקיע בילדים הקטנים.

משולם נהרי: אמרתי לה, אני מתנגד, אנחנו כולנו נתנגד, זה החלטה שתביא לאפליה משוועת ולפגיעה בילדים הקטנים הללו.

מל פולישוק-בלוך: ההצעה שלך זה לצמצם את מספר היישובים וללכת לפי שכבת גיל.

משולם נהרי: אם אין תקציב, ולהחיל את זה על כל הילדים ביישוב, כמו שכתוב במטרותיו של החוק.

משולם נהרי: אגב, כדאי לכולם לראות את החומר שביקשתי ממכון המחקר, הגישו אותו, כתוב בצורה מאוד, שמדבר על יום חינוך ארוך.

משולם נהרי: שמה גם מביאים את מטרותיו של החוק, מתן הזדמנות שווה בחינוך לכל ילד בישראל כדי להביא את כשרונותיו למיצוי מירבי.

משולם נהרי: השרה התעקשה, "אין לי תקציב, זה מה שאני הולכת לעשות".

משולם נהרי: לא עזר לנו שום דבר.

משולם נהרי: אמרתי לה שזה כוח משחית, לתת ביד שר להחליט מי כן או מי לא, כמו שאמר יוסי שריד, מחר עוזי יחליט למי כן ולמי לא.

משולם נהרי: מחר חברי מרכז יבואו ויחליטו, חברי מרכז הלימוד, בית-הספר הזה כן ובית-הספר לא.

משולם נהרי: או אצל רשות הזו כן, רשות הזו לא.

משולם נהרי: "את לא צריכה להכניס את עצמך אפילו לשיקול דעת.

משולם נהרי: תחליטי שזה החלטה שוויונית".

משולם נהרי: אבל התעקשה, "אין כסף".

משולם נהרי: פניתי לביבי נתניהו, אמרתי לו, "תשמע, אם אתם תעשו, לא ייסלח לכם, אם אתם תפגעו בילדים הקטנים האלה, לא ייסלח לכם".

משולם נהרי: הוא אמר, "כמה זה עולה, אני מוכן לתת".

משולם נהרי: קרא לשרת החינוך באולם המליאה, לפני ההצבעה, כשאנחנו כבר יחד עם חבר-הכנסת משה גפני ואני, הגשנו הסתייגות, ביקשנו לכלול את כל הילדים.

משולם נהרי: והיא התנגדה.

משולם נהרי: ביבי נתניהו שואל אותה, "כמה זה עולה, בואי תגידי לי, אני רוצה לעזור".

משולם נהרי: היא אומרת לו, "זה לא בעיה של כסף".

משולם נהרי: כמובן, כמו שחבר-הכנסת גפני סיפר, שנפנף לו זבולון אורלב.

משולם נהרי: אבל אני ליוויתי את העסק הזה הלאה, או זבולון אורלב בא אליו, הוא שאל אותו, "מה הבעיה".

משולם נהרי: הוא אמר, "אל תסכים בשום אופן, זה יפגע בילדים שלנו בממלכתי-דתי".

משולם נהרי: ריבונו של עולם, שר בישראל, שר רווחה, מנכ"ל משרד החינוך.

משולם נהרי: אני מדבר על גני-ילדים.

מל פולישוק-בלוך: שר האוצר התנגד?

משולם נהרי: הוא לא התנגד, זה לא הוא מגיש את החוק, אבל הוא שתק.

משולם נהרי: כשבא אורלב ואומר לו לידי, אמרתי לו, "חוצפה, בושה וחרפה, איש חינוך.

משולם נהרי: מנכ"ל משרד החינוך לשעבר, שר בישראל, איך אתה יכול ללכת ולהתאכזר לילדים הללו".

מל פולישוק-בלוך: מה השיקול של אורלב?

משולם נהרי: השיקול שלו, זה יפגע בממלכתי-דתי.

משולם נהרי: אסור לתת להם, חד וחלק.

משולם נהרי: אין ביזיון יותר גדול מזה.

משולם נהרי: אני דיברתי עם חברי-כנסת בליכוד, היו כאלה שבאו, גם ביבי אמר, "היה אסור לנו לעשות את זה".

משולם נהרי: היו כאלה שהודו שהיה אסור לתמוך בדבר כזה.

משולם נהרי: לכן אני הגשתי מיד תיקון לחוק שזה יהיה מונח בימים הקרובים.

משולם נהרי: אני מבקש גם פטור מהנחה, שבא להסדיר את הנושא הזה, שביישוב ששם יהיה יום חינוך ארוך, כל ילדי היישוב ייכללו.

משולם נהרי: אני מקווה שאכן הליכוד יתעשת, יחזור בו ויתמוך בתיקון לחוק הזה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: אני למען האמת שמעתי כאן דברים שקשה לי להאמין שאני שומע אותם.

גאלב מג'אדלה: שדיבר עליו גם חבר-הכנסת גפני וגם חבר הכנסת נהרי.

גאלב מג'אדלה: וגם באופן כללי.

גאלב מג'אדלה: אבל אני שואל אותך, בתור חברת-הכנסת ויושבת ראש ועדה, יש לך ותק מסוים.

גאלב מג'אדלה: למה אנחנו לא מקבלים יום לפני, אני כבר יומיים מנסה להגיע לחומר, למה אנחנו לא מקבלים בנושא כזה חשוב, מורכב, רציני, למה אנחנו לא מקבלים יום לפני זה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו פנינו למ.מ.מ. והיתה שמה תקלה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא יקרה עוד פעם.

גאלב מג'אדלה: אני נוטה להאמין לדברים שאני שומע מאנשי מקצוע.

גאלב מג'אדלה: אבל אני ראיתי כאן ברשימה 17 יישובים ערביים.

גאלב מג'אדלה: אני הייתי רוצה לבדוק איך זה מיושם בהם.

גאלב מג'אדלה: למה מיושם ולמה לא.

גאלב מג'אדלה: כי שמעתי, ואני כמובן יודע, שבשביל ליישם יום חינוך ארוך, צריך תנאים בתשתית בכל המערכת הזאת.

גאלב מג'אדלה: אחרת יהפוך היום לימודים הארוך הזה ליום עינוי.

גאלב מג'אדלה: אז אני מהיכרותי בתי-ספר בתור אבא לילדים שאני לשמחתי מגיע מדי פעם לבתי-ספר וגם מסייר ביישובים אחרים בעוד בתי-ספר, אני לא יודע כמה בתי-ספר אצלנו עומדים בתנאים כדי ליישם בהם יום חינוך ארוך.

מל פולישוק-בלוך: כנראה מעט מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אבל בוא נקבל תשובה עכשיו מהסמנכ"לית.

גאלב מג'אדלה: אם אני רוצה להתייחס ברצינות לנושא כזה מורכב, חשוב, יסודי, אני צריך לבוא עם חומר ואני צריך גם ללמוד אותו וגם לבדוק אותו גם בשטח.

גאלב מג'אדלה: למה אני רציתי שנשמע את אנשי השטח, כדי לראות מה קורה במגזר הזה שמ-1997 כל זה מתגלגל.

גאלב מג'אדלה: על כן אני מאוד מעריך מה שנאמר כאן, אבל אנחנו רוצים לראות בישיבות הבאות של הוועדה איך הדבר הזה מתקדם.

גאלב מג'אדלה: ואני שמעתי גם כאן שהשרה מחויבת לבוא ארבעה חודשים לפני זה ולומר, ולפי זה אנחנו נעקוב על ההתקדמות.

גאלב מג'אדלה: ובוודאי אני מניח שאת תרצי שאנחנו נסייר גם בכמה בתי-ספר, גם ביישובים ערבים, גם ביישובים יהודיים, כדי לראות ספציפית לנושא הזה.

לאה רוזנברג: רק הערה.

לאה רוזנברג: במקרה אתמול ביקרתי בעיר טמרה בגליל, ויש שם חמישה בתי-ספר יסודיים שיש בהם יום חינוך ארוך.

לאה רוזנברג: וצריך לראות את בתי-הספר, איזה איכות של בתי-ספר ואיך הם מיישמים את זה - נפלא.

לאה רוזנברג: עד כדי כך שעכשיו נפתח שם בית-ספר חדש, הוא אמנם לא היה כלול קודם, אבל אנחנו מבקשים להחיל את זה עליו.

לאה רוזנברג: זה אינפורמציה מהשטח איך זה מיושם ובאיזו מידה של מחויבות של כל הצוות.

לאה רוזנברג: זה היה ממש מרגש.

הורה: אני חושב שזה חשוב להפנות את תשומת הלב לשני היבטים של התשתית.

הורה: שאם הם לא יתוקצבו, אז זה פשוט נשאר בגדר דמגוגיה, כל הדיבורים על יום חינוך.

הורה: אני מתכוון להיבט ליקויי הבטיחות שקיימים בהרבה מאוד מוסדות חינוך.

הורה: עכשיו ככל שישהו יותר באותו מוסד במצב שלא מתקנים את ליקויי הבטיחות - הסיכון עובר לאין ערוך.

הורה: היבט נוסף זה אבטחה.

הורה: אנחנו דווחנו על קיצוצים בלי סוף בנושא האבטחה והשמירה.

הורה: וככל שעולה משך הזמן שילדים שוהים - אז אנחנו כהורים מאוד מודאגים.

מל פולישוק-בלוך: אבל זה ברור מאליו.

מל פולישוק-בלוך: אתה לא יכול בעצם מערכת כזאת בלי לדאוג לכל המרכיבים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת לסכם ולומר.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור לכולנו שאם החוק מחייב ארבעה חודשים לפני פתיחת שנת הלימודים, אז משרד החינוך צריך לבוא במועד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מודעים לעניין שהשנה היה חריג, ואנחנו מתייחסים לזה כאל חריג, בגלל הבג"ץ שהיה והצורך לשנות את החוק לפי בקשת המשרד.

מל פולישוק-בלוך: אבל בשוטף, ברגיל, ואנחנו מבקשים שזה יהיה ברגיל, זה תמיד צריך לבוא במועד, ואני חושבת שככה נהגתם בעבר.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להציע שהצו יוחל השנה, על-פי מגמתכם בעצם, אבל על כל בתי-הספר, הגנים במיוחד, אבל גם בתי-הספר בשכונות הנמוכות, בכל היישובים באשכול אחד ושניים.

מל פולישוק-בלוך: פלוס ביישובים גדולים ושכבות מצוקה.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני מבקשת בשם הוועדה, שהקריטריונים יהיו ברורים וקשיחים.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שלא יהיו נתונים ללחצים כאלה או אחרים.

מל פולישוק-בלוך: בכל היישוב באשכול אחד ושניים, על-פי שכבות גיל.

מל פולישוק-בלוך: ואני מסכימה עם הטענה שזה צריך להתחיל מלמטה ולהעלות על-פי האפשרות התקציבית.

מל פולישוק-בלוך: אבל בוודאי שזה צריך לבוא מלמטה למעלה.

מל פולישוק-בלוך: מגיל נמוך לגבוה.

מל פולישוק-בלוך: ובוודאי שזה צריך לחול על כל האוכלוסיות באותם הקריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: אין להפלות בין תלמיד לתלמיד אופיו, מינו, זרמו וכו'.

משולם נהרי: ללא הבדל זרמים.

מל פולישוק-בלוך: אני הולכת יותר רחב, אסור להפלות בין תלמיד לתלמיד, בכל תחום מכל סוג שהוא.

משה גפני: גבירתי היושבת-ראש, אני מסכים אתך.

מל פולישוק-בלוך: ובזאת, גם האחרים מסכימים איתי - אני רוצה לנעול את הישיבה ולבקש מהמשרד לבוא במועד לאשר את הצו ולהביא לנו את החומר גם במועד, שנוכל להפיץ אותו לכולם.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכולם.