ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 442, 2005-05-16 11:30

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין ביקשה דיון מיוחד בנושא הקלות בבחינות הבגרות לתלמידי גוש קטיף.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו קיימנו ישיבה, כזכור לכם, על מה שקורה במערכת החינוך גם בהיבט הפסיכולוגי ולגבי ההיערכות בליווי התלמידים שעוברים תקופה לא קלה, ומה יהיה בשנה הבאה.

מל פולישוק-בלוך: על-כך קיימנו דיון וקיבלנו גם קצת תשובות.

מל פולישוק-בלוך: יש כאלה שהסתפקו בתשובות, ואחרים שאמרו שזה לא מספק.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק שיש בעיה רצינית מאוד למשרד החינוך משום הוא לא יודע לאן התושבים הולכים וקשה מאוד להיערך.

מל פולישוק-בלוך: קשה להיערך עם מי שלא רוצה לשתף פעולה.

מל פולישוק-בלוך: את כל הדברים האלה אנחנו מכירים ויודעים.

מל פולישוק-בלוך: הנושא שלנו יותר ממוקד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בעיצומן של בחינות הבגרות, והשאלה היא האם ואיך אנחנו עוזרים למי שנמצא במצוקה היום בגלל איבוד מקום מגוריו וכל המאבק סביב זה; מה דעתו של משרד החינוך על מתן ההקלות בבחינות הבגרות – ואם כן, איך.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, בבקשה.

גילה פינקלשטיין: כפי שידוע לכם, כבר שנה תלמידי גוש קטיף מאוד סובלים נפשית.

גילה פינקלשטיין: היו 10 תלמידים שעזבו את בית-הספר ועובדים בחממות, ועכשיו יש יותר.

גילה פינקלשטיין: הם לא מסוגלים להתרכז בלימודים, יש צרות בבית של בעיות פרנסה ואי-ודאות לגבי מקום המגורים העתידי.

גילה פינקלשטיין: הם יודעים שבעוד 100 יום עומדים לעקור אותם ולגרש אותם מהבתים שלהם.

גילה פינקלשטיין: כתבה לי תלמידה שרצתה לבוא לכאן, אבל יש היום מתכונת באנגלית באולפנית.

גילה פינקלשטיין: היא כותבת כך: "ממוצע ציוניי היה 92 ומעלה, אבל בשנה האחרונה לא הצלחתי ללמוד.

גילה פינקלשטיין: אף אחד לא בא ולא עזר ולא תמך.

גילה פינקלשטיין: הגעתי לכנסת, זעקתי את זעקתי.

גילה פינקלשטיין: לא די שלא תהיה לי תעודת בגרות, לא אוכל לפרנס את אבא שלי שכבר לא תהיה לו פרנסה.

גילה פינקלשטיין: למה אף אחד לא עוזר?

גילה פינקלשטיין: אני שונאת להסתובב בכנסת, אני רוצה את הילדות שלי ואת תקופת הנוער שלי, את החיים הפרטיים שלי.

גילה פינקלשטיין: למה אף אחד לא מוכן לומר לי מדוע אני לא מסוגלת ללמוד בצורה נורמלית.

גילה פינקלשטיין: למה המורים שלנו מבולבלים, ולמה אף אחד לא עוזר לנו?

גילה פינקלשטיין: יועצות נכנסות לכיתה פעם בשבוע ומדברות על הנושא.

גילה פינקלשטיין: הילדים לא רוצים לדבר, ילדים גדולים יותר נפגעים, לא רוצים להמשיך ללמוד, להורים אין זמן לילדים, הם מתעסקים בלחץ ועם מה שעומד לקרות.

גילה פינקלשטיין: הילדים לא מסוגלים ללמוד, צריכים להיות באזורים מוגנים ולפעמים להישאר בבית או באולפנית כאזור מוגן, מפסידים הרבה חומר לימודי.

גילה פינקלשטיין: בתיכון "שער הנגב" לומדים 80 תלמידים מהיישובים אלי סיני וניסנית, ויועצת בית-הספר ציינה שיש ירידה חדה בלימודים בהשוואה לשנה הקודמת.

גילה פינקלשטיין: בחומש יש ירידה ברמת הלימודים בגלל ההתנתקות".

גילה פינקלשטיין: בשבוע שעבר דיברו אתנו ממשרד החינוך והבטיחו שיהיו הקלות.

גילה פינקלשטיין: לנו זכור הסיפור מקריית שמונה שהיו הקלות, ואין סיבה שלילדים מגוש קטיף שסובלים כל-כך הרבה לא יקבלו הקלות בסגנון הזה.

גילה פינקלשטיין: למשל, הבטיחו להם שיקבלו שעה נוספת, והם מאוד רוצים את זה.

גילה פינקלשטיין: בפגישה בשבוע שעבר הובטח להם שיקבלו תוספת זמן – כמו שהיה בקריית שמונה – אבל אתמול הייתה בחינה במחשבת ישראל, בתקשורת ובמחשבים והם לא קיבלו תוספת זמן.

גילה פינקלשטיין: היו כבר שלוש בחינות בגרות, והם לא קיבלו הקלות, ואני כבר לא מדברת על מועדי החורף שבהם לא קיבלו.

גילה פינקלשטיין: והרי המנכ"לית הייתה אצלנו בשבוע שעבר והבטיחה.

גילה פינקלשטיין: היא אמרה שביום חמישי האחרון יישלח מכתב, אבל היום יום שני, ועדיין לא קיבלנו מכתב.

גילה פינקלשטיין: גם אני עצמי שלחתי מכתב לשרת החינוך ולמנכ"לית למחרת ליל הסדר בעקבות הטלפונים והמכתבים הרבים שקיבלתי, ובו ביקשתי שתהיינה הקלות כי כבר בדיון לפני חודשיים הבטיחה לי המנכ"לית שתהיינה הקלות, והיא תודיע עליהן בזמן המבחן.

גילה פינקלשטיין: והנה, במבחנים האחרונים: תקשורת, מחשבים ובמחשבת ישראל, ולא קיבלו הארכת זמן, והם מאוד פגועים מזה.

גילה פינקלשטיין: אני גם מחכה לתשובה למכתבים ששלחתי לשרה ולמנכ"לית – ועדיין לא קיבלתי תשובה.

גילה פינקלשטיין: מה קורה?

גילה פינקלשטיין: למה הם לא מקבלים תשובה?

גילה פינקלשטיין: אני מודה מאוד לשרה ולמנכ"לית שהחליטו לתת הקלות, אבל אנחנו רוצים לרשום בפרוטוקול של ועדת החינוך שאכן ממחר יינתנו ההקלות במבחנים.

גילה פינקלשטיין: זה עוד לא קרה.

לאה רוזנברג: יש שני דברים שמעסיקים אותנו בנושא הזה, ואני כרגע לא מתייחסת לעמדות הפוליטיות, אלא מה יהיה הדבר הנכון ביותר לטובת הילדים בתקופת חוסר הוודאות הזאת.

לאה רוזנברג: המהלך הולך על רצף בשני כיוונים: מצד אחד לטובתם צריך באכזריות כמעט לשמור על שגרה.

לאה רוזנברג: בית-הספר הוא הגורם היחיד היציב בחייהם – ומה שאני אומרת נאמר מפי אותם אנשים שבאו למפגש עם השרה.

לאה רוזנברג: צריך ממש לשמור על יציבות לפחות בגורם אחד בחייהם.

לאה רוזנברג: התיאור של כל המערכת סביבם נעה בחוסר ודאות, וראוי שיהיה גורם אחד יציב.

לאה רוזנברג: ברצף הזה הגורם היציב האחד זה הלימודים שלהם, קיומן של בחינות הבגרות והדרישה לבוא בזמן.

לאה רוזנברג: מצד שני, השגרה הזאת היא גם כבר לא שגרה, ומתוך הבנה של שני הדברים האלה הייתה החלטה להקל על התלמידים באותם דברים שאנחנו חושבים, והם ביקשו כהקלות.

גילה פינקלשטיין: למה לא מיישמים את זה מידית?

לאה רוזנברג: הישיבה התקיימה ביום שלישי 10 במאי, לפני יום הזיכרון.

רחלה שיפר: אפילו מנהל מחלקת החינוך במועצת חבל עזה, מרדכי בקר, השתתף בטקסים וקשה היה להשיג אותו, ואי-אפשר היה לקבל את הנתונים על הבחינות.

לאה רוזנברג: הייתה ישיבה באותו יום ודיברנו על שתי הקלות מידיות: הארכת הזמן, שעליה תצא הודעה לכל המערכת – ויצאה הודעה; הנושא השני היה שימונה איש קשר באגף הבחינות כדי לתת מענה לאירועים פרטניים שמתרחשים באותו בוקר או לילה קודם.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יכולים לקבל את שם איש הקשר?

רחלה שיפר: כן, הבאתי לכם העתק, זה יצא הבוקר.

לאה רוזנברג: באותו יום כבר דיברתי עם מרדכי בקר וביקשתי שיארגן את רשימת התלמידים שלומדים.

לאה רוזנברג: חלק מהתלמידים הם מובן מאליו משום שהם לומדים בישיבה או באולפנה, וזה קל, זה בית-ספר שלם.

לאה רוזנברג: אבל יש תלמידים שלומדים במוסדות חינוך אחרים, אבל גרים בגוש קטיף.

לאה רוזנברג: ההחלטה הייתה שזה יחול גם עליהם, וביקשתי שמרדכי בקר יארגן את רשימות התלמידים עם תעודות הזהות כדי שנוכל למצוא אותם.

מל פולישוק-בלוך: על כמה תלמידים מדובר?

רחלה שיפר: 176 תלמידים לומדים וגרים ביישוב.

רחלה שיפר: בישיבה – 56 ובאולפנה לבנות – 120.

רחלה שיפר: יחד זה 176 תלמידים.

רחלה שיפר: עוד 482 גרים ביישוב ולומדים ב- 105 בתי-ספר מחוצה לו.

רחלה שיפר: זאת הסיבה שאי-אפשר לכלול מהאחד שהתקשר ואמר שאין לו הארכת זמן לגבי כל בתי-הספר.

רחלה שיפר: הבוקר יצאו המכתבים לבתי-הספר- -

מל פולישוק-בלוך: למה רק הבוקר?

מל פולישוק-בלוך: למה לא למחרת יום הזיכרון?

רחלה שיפר: אתמול היה למחרת יום הזיכרון.

רחלה שיפר: אתמול קיבלתי את רשימת התלמידים מחבל עזה.

רחלה שיפר: הוצאנו מהמחשב את רשימת בתי-הספר שבהם הם לומדים.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא יודעים מי התלמידים?

רחלה שיפר: צריך תעודת זהות כדי לדעת איפה כל אחד לומד.

יהודית גידלי: מה יעשו עם אלה שכתבו אתמול את הבחינה ולא קיבלו הארכת זמן?

לאה רוזנברג: אם בית-הספר יערער על הציון מפני שאנחנו לא נתנו את הארכת הזמן, אפשר יהיה לטפל בזה פרטנית לגבי אותו תלמיד או תלמידים.

לאה רוזנברג: הארכת הזמן זה יותר היא יותר עניין של רווחה נפשית מאשר צורך אמיתי- -

מל פולישוק-בלוך: בסדר גמור.

גילה פינקלשטיין: תוספת זמן זה דבר מאוד חשוב.

לאה רוזנברג: אם לא היינו חושבים שזה חשוב לא היינו מחליטים לתת את זה.

מל פולישוק-בלוך: ברור לחלוטין שתוספת הזמן עוזרת.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה למה כל דבר צריך להיות "אחרי": אחרי לחצים, אחרי מעשה.

לאה רוזנברג: הם הגיעו לפגישה ב- 10 במאי.

לאה רוזנברג: מאז היה יום הזיכרון לחללי צה"ל, יום העצמאות ושישי-שבת.

לאה רוזנברג: ביום ראשון קיבלו את הרשימות, והמכתב יצא כבר.

מל פולישוק-בלוך: את הישיבה על תלמידי גוש קטיף קיימנו לפני חודשיים לפחות.

מל פולישוק-בלוך: אז אמרתם שאתם ערוכים מכל הכיוונים, הנפשיים, המקצועיים והפדגוגיים, כולל הבגרות.

מל פולישוק-בלוך: אחד הדברים האלמנטריים שאני מצפה ממערכת חינוך שעובדת כמו שצריך זה שמיד אחרי ישיבת ועדת החינוך שבה הבטחתם ואמרתם שאתם ערוכים, לפחות תהיה לכם רשימה של כל התלמידים – כ- 2000 תלמידים – מחולקת לפי קריטריונים של סוג בית-ספר, מעמד, בעיות.

מל פולישוק-בלוך: תלמידי בגרות צריכים להיות בטיפול מסוים, גני ילדים שהולכים לבית-ספר.

מל פולישוק-בלוך: זה היה צריך להיות ביום הראשון שהחליטו על ההתנתקות.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה למה רק אתמול התקבלה רשימה של התלמידים שניגשים לבגרות.

רחלה שיפר: הייתה רשימה עם הרכב ההיבחנות שלהם בכל בחינה ובכל סמל שאלון של מי שגרים ולומדים שם.

רחלה שיפר: לגבי מי שגר בגוש קטיף ולומד מחוצה לו, לא הייתה החלטה.

מל פולישוק-בלוך: למה לא? זה צריך להיות מקשה אחת.

מל פולישוק-בלוך: הנושא שלנו הוא תלמידים שגרים בגוש קטיף גם אם מישהו לומד בבית-ספר בניצנים או בקיבוץ.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה איך כל פעם אנחנו נתקלים בבעיה ארגונית אחרת.

מל פולישוק-בלוך: הדבר הזה היה צריך להיות מזמן ערוך אצלכם.

רחלה שיפר: אפשר לפתור את זה כבר עכשיו.

גילה פינקלשטיין: אז נפתור את זה.

גילה פינקלשטיין: ביום חמישי יש בגרות בחיבור, ותוספת זמן בחיבור היא מאוד חשובה.

לאה רוזנברג: הם קיבלו הודעה כבר היום.

גילה פינקלשטיין: בכ"ד בניסן הייתה בגרות בתקשורת, ב- ל' הייתה בגרות במחשבים, ואתמול בגרות במחשבת ישראל, ולא הייתה תוספת זמן.

גילה פינקלשטיין: צריך לוודא שבבגרות בחיבור זה באמת ייושם.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת באופן כללי יותר.

מל פולישוק-בלוך: בלי קשר לגוש קטיף – עושים טקסים פורמליים של משרד החינוך במחנות ההשמדה בפולין, ובאותו יום יש בחינת בגרות.

מל פולישוק-בלוך: קיבלתי יותר מפנייה אחת בנושא הזה.

רחלה שיפר: מדובר ב- 37 תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: כל תלמיד זה עולם ומלואו, וכל אחד צריך לקבל טיפול גם אם זה רק 37 תלמידים וגם אם רק כ- 100 תלמידים שלומדים מחוץ לבית-ספר.

רחלה שיפר: - - -

מל פולישוק-בלוך: מה זה רק?

מל פולישוק-בלוך: כל תלמיד צריך לקבל מענה.

מל פולישוק-בלוך: יותר מדי נושאים מועלים על שולחננו – ואני אזמין אתכם לחדר שלי לראות כמה ניירת של פניות מכל הסוגים והמינים – למה לא לחשוב על הדברים לפני שהם נעשים, ורק רגע אחד אחרי?

מל פולישוק-בלוך: את זה אני לא מבינה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא קשור לדוח דברת ולפיטורי מורים ולעוד הרבה דברים טובים- -

רחלה שיפר: אני מוכנה לענות ולהסביר, אחרת הדברים נשארים פתוחים.

מל פולישוק-בלוך: - - צריך לחשוב על הדברים רגע לפני-כן, ומשרד החינוך צריך לעשות את העבודה כמו שצריך.

לאה רוזנברג: אני רוצה לצטט את מה שאמר עכשיו ראש המועצה שפתח את הישיבה שאני נכחתי בה, ואמר שמכל משרדי הממשלה המשרד היחיד שערוך הכי טוב כדי לטפל – יהודית, לא אני אמרתי את זה- -

מל פולישוק-בלוך: יהודית מנסה להגיד שזה לא מחמאה כי אחרים לא עושים כלום.

יהודית גידלי: בדיוק.

יהודית גידלי: תודה על התרגום.

לאה רוזנברג: אפשר להבין כל דבר.

לאה רוזנברג: אז הוא לא יודע על מה הוא מדבר - -

מל פולישוק-בלוך: הוא יודע מצוין, כי בחממות לא עשו כלום; משרד החקלאות לא עשה שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: אז ברור שאתם עושים הרבה יותר ממה שעושה משרד החקלאות.

לאה רוזנברג: אני לא יודעת מה אחרים עשו או לא, אני אומרת מה הוא אמר.

לאה רוזנברג: אני מנסה להסביר למה זה נקבע במועד הזה.

לאה רוזנברג: שרת החינוך רצתה לשבת אתם ולשמוע האם חוץ ממה שאנחנו תכננו, יש עוד דברים שעולים בדעתם, ואנחנו יכולים לתת מענה מידי עליהם.

לאה רוזנברג: מה שסיכמנו היה ידוע, לכן נקבעה אותה ישיבה כדי שהם יגידו אם יש להם עוד בקשות.

לאה רוזנברג: למשל, הצורך הזה באיש קשר שעלה באותה ישיבה.

לאה רוזנברג: באותה ישיבה צלצלתי לרחלה כדי למנות מישהו מיד, כי הבנו שהצורך הזה בא מהמקום שהם נמצאים בו.

לאה רוזנברג: הם לא יכולים לחפש בטלפונים, אלא צריכים מישהו שיענה.

לאה רוזנברג: לכן מיד יצאנו עם ההודעה הזאת.

לאה רוזנברג: אני מצטערת על שלושת המבחנים שהיו, אבל זה לא בלתי הפיך.

לאה רוזנברג: במקרים שמנהל בית-הספר יחשוב שנגרם נזק לתלמיד כי הוא לא קיבל את הארכת הזמן, הוא יערער על זה, ויש לנו מנגנון מסודר לטיפול בדברים האלה.

לאה רוזנברג: אני מקווה שברור לכם שהעמדה היא ללכת לקראת התלמידים.

מל פולישוק-בלוך: לא חשבנו לרגע שלא.

מל פולישוק-בלוך: ברור שאתם רוצים לעזור, בזה אנחנו משוכנעים.

מל פולישוק-בלוך: אני רק אומרת שצריך לחשוב כמה צעדים קדימה, ולא רק על מה שכבר קרה ולתקן.

טלי נמרודי: במספרים שנתתם התייחסתם גם לצפון השומרון?

טלי נמרודי: חשוב לי לדעת האם לקחתם בחשבון את גנים, קדים, שא-נור וחומש?

טלי נמרודי: האם פניתם גם לבתי-הספר שם?

לאה רוזנברג: מנהל אגף החינוך אמר לי שהוא ייתן את הנתונים של כולם.

לאה רוזנברג: זה לכולם, בוודאי שלכולם.

טלי נמרודי: לא לשכוח, כי יש גוש גדול, ויש גם גוש קטן שיש בו ילדים.

מל פולישוק-בלוך: זה כולל גם את הצפון, לא?

לאה רוזנברג: ההחלטה חלה על כולם.

מל פולישוק-בלוך: עורכת דין טלי נמרודי, יש בעיות נוספות שנתקלתם בהם?

טלי נמרודי: מה שאמרתם קודם מאוד נכון, ההקלות שנתתם הן יותר פסיכולוגיות.

טלי נמרודי: אם אנחנו מתייחסים לעניין הפסיכולוגי הדבר הכי חשוב הוא לתת ודאות ברמה מסוימת.

טלי נמרודי: צדקת כשאמרת שצריך לשמור על שגרה כי היא העוגן, אבל השגרה צריכה להיות בטוחה.

טלי נמרודי: הילדים צריכים לדעת באמת מה קורה.

טלי נמרודי: הדיון עכשיו הוא על בחינות הבגרות, ולכן אני מתמקדת בזה, אבל מאוד נשמח לדעת האם משרד החינוך נערך גם ליום שבו נסגרים בתי-הספר.

טלי נמרודי: האם משרד החינוך נותן לזה פקודת יום?

טלי נמרודי: הוודאות היא הדבר הכי חשוב.

טלי נמרודי: ברגע שההחלטות האלה יצאו הן ירגיעו קצת.

לאה רוזנברג: ביולי יתקיים חודש לימודים נוסף.

לאה רוזנברג: אבל אם יוסיפו לימודים אני לא בטוחה שהם ישמחו כל-כך.

לאה רוזנברג: הרעיון היה - -

מל פולישוק-בלוך: קייטנה.

לאה רוזנברג: - - שתהיה מסגרת מסודרת לתקופת חודש יולי.

לאה רוזנברג: אגב, זה היה בתיאום בפגישה- -

מל פולישוק-בלוך: איפה תתקיים הקייטנה, בבתי-הספר, בגנים?

לאה רוזנברג: בכל רשות.

אשר דרורי: השרה הייתה מוכנה לתת להם חודשיים, הם ביקשו רק חודש כדי לאפשר חופשה.

גילה פינקלשטיין: אני שוחחתי עם אמציה, רכז הנוער בגוש קטיף.

גילה פינקלשטיין: הוא אומר שעד לא מזמן הוא טיפל ב- 10 ילדים שנשרו ועובדים בחממות.

גילה פינקלשטיין: לטענתו, עכשיו יש עוד ילדים, והוא חושש שיהיו עוד.

לאה רוזנברג: הם ביקשו תוספת קב"ס – קצין ביקור סדיר - -

גילה פינקלשטיין: זה מעניין.

לאה רוזנברג: הם ביקשו תוספת של קב"ס, וכשאני דיברתי עם מרדכי ביקשתי מהם להתחיל להעסיק.

לאה רוזנברג: הוא אמר שכבר מעסיקים בתוספת, ורק צריך לדאוג שהם יקבלו את התשלום לתוספת הזאת.

מל פולישוק-בלוך: יש לי שאלה מהכיוון השני של המתרס.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים על נערות שלא נשרו מלימודים, אבל במקום לעסוק בלימודים הן עוסקות בדברים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על נערות ונערים שמתכוונים לחסום כבישים ולהפגין.

מל פולישוק-בלוך: גם אתמול ראיתי בטלוויזיה ילדים יחסית קטנים, חלקם בגיל בית-ספר – ואפילו בית-ספר יסודי – שלא לומדים, אלא עושים דברים אחרים, וזה לא בדיוק בין השעות 16:00 עד 18:00, אלא גם בשעות היום.

מל פולישוק-בלוך: האם משרד החינוך עושה משהו גם בנושא הזה?

לאה רוזנברג: כרגע יש הנחיות בשגרה; כל תלמיד שרוצה להיעדר מבית-הספר עושה זאת ברשות, ואם הוא נעדר בלי רשות הוא מחויב לתת הסבר מהוריו בפרוצדורות הרגילות של היעדרות מבית-ספר.

מל פולישוק-בלוך: וילד שנעדר בכל זאת?

מל פולישוק-בלוך: בטוח שזה ברשות ההורים, על זה אין ספק.

לאה רוזנברג: ילד שנעדר ברשות ההורים, ובית-ספר מוצא שההיעדרות איננה מוצדקת – ההנחיות הן עדיין אותן הנחיות, שאסור להיעדר מבית-ספר.

לאה רוזנברג: לא קיבלנו עדיין דיווח על בית-ספר שבו פתאום כל הילדים נעלמו בלי אישור מהמנהל, אבל נצטרך לתת לזה מענה.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא האם אתם בודקים את זה ומתייחסים לזה.

לאה רוזנברג: כן.

מל פולישוק-בלוך: אתם רוצים למנוע נשירה, אבל אתם רוצים שהילדים יהיו בבית-ספר.

מל פולישוק-בלוך: נכון שיש מי שקורא לזה חינוך לדמוקרטיה ולאזרחות פעילה, אבל לכל דבר יש גבול.

מל פולישוק-בלוך: אם מישהו מחנך לאזרחות פעילה שהיא גם עבירה על החוק – אתם צריכים לפקח גם על הדברים האלה.

לאה רוזנברג: יש גבולות של דמוקרטיה וגבולות של אזרחות פעילה, וכבר היה ניסוי אחד עם התלמיד שגרם להשבתה בבתי-הספר דרך האינטרנט, ואנחנו אמרנו את דעתנו בנחרצות.

לאה רוזנברג: מכיוון שזה היה אירוע שסחף אחריו הרבה מאוד תלמידים האמירה הייתה מאוד ברורה.

לאה רוזנברג: אנחנו נבדוק כמה תלמידים נעדרים מבתי-הספר כדי לראות באילו מספרים מדובר, האם בית-הספר מטפל בהיעדרויות בנוהל הרגיל.

לאה רוזנברג: אנחנו לא נעשה את זה כדי לעורר עניין, אלא כדי להחזיר את הסדר למקום שהוא צריך להיות- - -

מל פולישוק-בלוך: זאת הכוונה.

מל פולישוק-בלוך: כי אם אתם מדברים על המשך פעילות, על עוגן ושאר דברים חיוביים שהוזכרו כאן, חלק מהעניין הוא גם לשמור על הילדים במסגרת – תרתי משמע – כדי שיבינו מהי החלטה דמוקרטית מצד אחד, ועם כל ההבנה והצער בהתנתקות – הם עדיין צריכים לדעת את כללי המשחק במדינה דמוקרטית מתוקנת.

מל פולישוק-בלוך: החלק הזה שכולל גם אופן התבטאות וגם אופן התנהלות וגם היעדרות לא נשמע כל-כך מצדו של משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: האם זה קיים?

מל פולישוק-בלוך: את השתמשת בלשון עתיד, ואני שואלת על ההווה.

לאה רוזנברג: בחינוך לדמוקרטיה יש כל הזמן תוכניות לחינוך לדמוקרטיה.

מל פולישוק-בלוך: אל תדברי אתי באופן כללי, אני מדברת על דבר מאוד ספציפי – האם אתם עושים משהו במצב הנוכחי?

לאה רוזנברג: בוודאי.

לאה רוזנברג: יש כל הנושא של תוכנית ההתנתקות שיש בה פרקים שלמים שעוסקים בגבולות- -

יהודית גידלי: מה עשיתם לילדים שראיתם אותם בצמתים מחלקים דגלים כתומים?

לאה רוזנברג: אני לא עשיתי כלום מפני שאני לא המנהלת שלהם.

לאה רוזנברג: אנחנו יכולים לבדוק עם בתי-ספר האם תלמידים נעדרו לא ברשות, ולקבל דיווח כמה תלמידים נעדרו.

לאה רוזנברג: יכול להיות שמישהו עסק בזה, ויש לו נתונים, אבל לי אין כי לא התכוננתי לנושא הזה היום.

מל פולישוק-בלוך: אני לא ביקשתי ממך עכשיו תשובה מספרית.

מל פולישוק-בלוך: רשמנו לפנינו שתבדקי את הנושא הזה, וגם הוא יבוא לידי ביטוי.

גילה פינקלשטיין: פנה אליי זוג מאלי-סיני, אסתר ויצחק גבאי, שבנם נעדר מבית-הספר באשקלון זמן רב, וכשהוא חזר מבית-הספר שאלה אותו המנהלת מה קורה.

גילה פינקלשטיין: הוא אמר לה שההתנתקות מאוד משפיעה עליו, והוא סובל מזה.

גילה פינקלשטיין: המנהלת אמרה שההתנתקות לא מעניינת אותה, היא לא מוכנה לשמוע על זה; עוד היא אמרה שהיא קיבלה הוראות שהתנתקות זה לא עניין שלהם, לא מעניין אותם ולא מתחשבים בזה.

גילה פינקלשטיין: ההורים היו המומים איך מנהלת בית-ספר מדברת כך.

מל פולישוק-בלוך: נשמע לי מרחיק לכת.

מל פולישוק-בלוך: לא נשמע לי הגיוני.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לבדוק את זה בצורה יותר פרטית, לא נשמע לי הגיוני.

אשר דרורי: אפשר לבקש מעמירה חיים, מנהלת מחוז דרום לבצע בדיקה.

גילה פינקלשטיין: ההורים פנו אליי אישית.

אשר דרורי: אני לא אומר שלא, רק צריך לבדוק את זה במחוז.

גילה פינקלשטיין: ההורים רצו להגיע היום, אבל מסיבות שונות לא הגיעו.

מל פולישוק-בלוך: זה עניין נקודתי, אני לא מאמינה שמנהלת מדברת כך.

רות קופינסקי: הסתדרות המורים אכן תומכת בהחלטה להעניק הקלות לתלמידי גוש קטיף.

רות קופינסקי: אני מנהלת תיכון אזורי רמלה-לוד שיש בו 1200 תלמידים, ואני רוצה לתרום מניסיוני כמנהלת.

רות קופינסקי: ישנן הקלות שלטעמי, באופן אישי יכולות לבוא בחשבון: הארכת זמן, צמצום חומר הלימודים, הרחבת הבחירה בשאלון עצמו ובונוס.

גילה פינקלשטיין: הם לא רוצים בונוס, כי הם אומרים שכשהם יגיעו לאוניברסיטאות יגידו שלא מתחשבים בבגרות בגלל הבונוס.

רות קופינסקי: יש 4 דרכים שניתנות לשיקול דעת.

רות קופינסקי: הארכת זמן – לית מאן דפליג – זאת ההקלה הכי פשוטה, ויתרונותיה הועלו כאן כבר מפי אנשי המשרד.

רות קופינסקי: גם הגדלת חופש הבחירה היא הקלה רלוונטית, כי במילים אחרות זה גם אומר שחומר הבחינה יצומצם.

רות קופינסקי: אם מאפשרים לתלמיד בחירה יותר גמישה- -

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

רות קופינסקי: התלמידים האלה היו ונמצאים בלחץ די גדול.

רות קופינסקי: אני זוכרת שהיו מקרים שהוחלט לגבי כלל ציבור הנבחנים באותו מחזור, כאשר מדינת ישראל הייתה נתונה במלחמה כלשהי.

רות קופינסקי: למרות המספרים שהעלתה רחלה שיפר, מנהלת אגף הבחינות, זה לא עשוי לזעזע לא את המחזור ולא את הסטודנטים לעתיד.

רות קופינסקי: זאת מחווה של יותר מרצון טוב.

רות קופינסקי: בלי להתחשב בהבדלים הפוליטיים כולם מאוחדים מאחורי זה, ולכן אפשר לתת את זה, וזה לא יפגום.

רות קופינסקי: לא צריך לפסול גם אפשרות של בונוס.

רות קופינסקי: אני אזכיר שהיו שנים שכאשר גרף תוצאות בחינות הבגרות היה מוטה מדי לכיוון הציונים הנמוכים, איזנו את זה בבונוס.

רות קופינסקי: זה מקובל גם באוניברסיטאות בחו"ל ובמכללות יוקרתיות ומפורסמות ביותר.

רות קופינסקי: לפעמים גם אפשרות כזאת של הטיה היא אפשרית.

רות קופינסקי: אבל אם תושבי האזור לא רוצים את זה, אז מי אני שאציע?

רות קופינסקי: כדאי שיישבו אנשי מקצוע, ובין 4 האפשרויות שהעליתי יבחרו את הרלוונטיות ביותר.

רות קופינסקי: אפשר לפצות בצורה כזאת גם את אלה שנבחנו בשלוש הבחינות שכבר היו ולא קיבלו בהן שום דבר.

גילה פינקלשטיין: יש הצעה נהדרת של צמצום חומר הלימודים.

גילה פינקלשטיין: בזמנו בקריית שמונה צומצם חומר הלימודים.

גילה פינקלשטיין: למה לא להעלות את הרעיון הזה?

גילה פינקלשטיין: דיברתי עם רונית תירוש על עניין הצמצום כמו שעשו בקריית שמונה.

גילה פינקלשטיין: וכפי שהציעה גברת רות קופינסקי – הרחבת הבחירה.

גילה פינקלשטיין: אלה שתי הצעות נהדרות.

גילה פינקלשטיין: מגיע להם לא פחות מאשר לילדי קריית שמונה.

רחלה שיפר: זאת הקלה שאין בה כדי לשנות את מהות הבחינה מן ההיבט של השוויוניות.

רחלה שיפר: כשמאריכים את הזמן מפיגים מתחים, וזה מסייע מאוד מבחינה פסיכולוגית לנבחן.

רחלה שיפר: לפני 4 שנים היה בג"ץ על העניין של יש"ע בעניין הגדלת אפשרויות הבחירה, אני לא יודעת למה אתם מדברים על 82'.

רחלה שיפר: אני לא זוכרת את פרטיו משום שבדיוק אז נכנסתי לתפקיד, אבל בקיץ 2001 יצא חוזר שאפשר הקלות באמצעות הגדלת הבחירה ועוד.

רחלה שיפר: אני יודעת שהיה בג"ץ, וההקלות הללו לא יצאו לפועל בסופו של דבר גם על רקע של שוויוניות.

רחלה שיפר: אנחנו רוצים להיות מאוד זהירים, ובוודאי לא בעניין שכולל אוכלוסייה שלמה מוגדרת.

רחלה שיפר: הגדלת הבחירה משנה את מהות הבחינה כי במקום 5 שאלות הוא יענה רק על 3 שאלות.

גילה פינקלשטיין: לא, יהיו עוד אפשרויות.

רות קופינסקי: אם בבחינה יש 5 פרקים הוא צריך לענות בכל פרק על שאלה, ואני אומרת לו לענות על 5 שאלות מכל השאלון.

מל פולישוק-בלוך: זה כמו צמצום חומר הלימוד.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לאזן את התמונה: יש לנו עכשיו 4500 מורים מפוטרים.

מל פולישוק-בלוך: אם תבדקו את מספר הילדים של אותם מורים שחרב עליהם עולמם, אתם תגיעו לכמה אלפי ילדים.

מל פולישוק-בלוך: עבור הילדים האלה שאין להם כסף לקנות אוכל הטרגדיה היא קשה.

מל פולישוק-בלוך: הם יכולים לומר בבג"ץ שמזלם רע לאין-ערוך מאלה שהממשלה עכשיו מרפדת אותם, מלטפת אותם, נותנת להם, והם מרגישים שהם יותר מסכנים.

מל פולישוק-בלוך: תוכיחי שזה לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: לכן עם כל ההבנה ועם כל הכבוד אנחנו צריכים לשמור על שוויון הזדמנויות נכון.

מל פולישוק-בלוך: מדובר במספר לא גדול יחסית של תלמידים, שאם חשובה להם ההתנתקות יותר מהבגרות זכותם במקומו מונח, ושיעסקו בהתנתקות, ובשנה הבאה ילמדו אקסטרני לבגרות.

מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה לוקחת את זה לקצה- -

רות קופינסקי: תזכרי שזאת לא החלטה של הילדים, זאת החלטה של ההורים, וזה הבדל.

מל פולישוק-בלוך: היינו-הך.

גילה פינקלשטיין: את צריכה להביא בחשבון שממשלות ישראל קראו להם לשבת שם, הם נולדו שם- -

מל פולישוק-בלוך: אני לא מתווכחת אתך כרגע על חשיבות ההתנתקות.

גילה פינקלשטיין: צריך לעזור להם.

מל פולישוק-בלוך: מבחינה מהותית אנחנו לא מדברים על מצב בלתי הפיך.

מל פולישוק-בלוך: בגרות עם כל חשיבותה היא לא מצב בלתי הפיך, ויש פתרונות: יש מועד ב', ויש שנה הבאה, ויש אנשים שלא עשו את הבגרות מכל מיני סיבות וכשעשו אותה אקסטרני עשו אותה הרבה יותר טוב ממה שאנחנו עשינו אחרי 12 שנות לימוד.

גילה פינקלשטיין: אבל זה לא תלוי בהם.

גילה פינקלשטיין: יש פצמ"רים בבוקר, הם צריכים להיות במקומות מוגנים.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק שצריך לעזור להם וללכת לקראתם בהארכת זמן.

מל פולישוק-בלוך: לא צריכים להגזים מעבר לכך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים על מצב בלתי הפיך, אלא אם הבגרות חשובה לתלמיד יש לו התנאים והאפשרויות לעבור גם היום את הבגרות.

מל פולישוק-בלוך: אם הוא רוצה לעסוק בהתנתקות – זכותו.

מל פולישוק-בלוך: הוא יידע מה הוא מקריב.

מל פולישוק-בלוך: כמו שאני רואה, בעיניהם זה יותר חשוב.

מל פולישוק-בלוך: לכן אתם רוצים לשמור על חוט שדרה, לא צריכים לוותר יותר מדי ולהגזים בחיבוק שיהיה חיבוק דוב לכל המערכת בסופו של דבר.

מל פולישוק-בלוך: קיצוניים ממני יאמרו לך, גילה, שהרבה עוברים דירה- -

גילה פינקלשטיין: הם נמצאים תחת אש בלתי פוסקת- -

מל פולישוק-בלוך: איזו אש?

גילה פינקלשטיין: פצמ"רים כל הזמן.

גילה פינקלשטיין: בבוקר אומרים להם להישאר באזורים מוגנים, הם נשארים בבית- -

מל פולישוק-בלוך: זה לא שייך להתנתקות.

גילה פינקלשטיין: - - המצב הביטחוני קשה מאוד מלבד המצב הנפשי שלהם שהם יודעים שמגרשים אותם מהבתים שלהם.

מל פולישוק-בלוך: זה סיפור אחר, זה לא שייך להתנתקות.

גילה פינקלשטיין: מצבם שונה משל תושבי מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: בשדרות את גם נותנת להם הקלות?

מל פולישוק-בלוך: ביקשת לתושבי שדרות הקלה?

גילה פינקלשטיין: יש הבדל בין תושבי גוש קטיף לבין תושבי שדרות.

מל פולישוק-בלוך: למה?

גילה פינקלשטיין: אותם לא מגרשים מהבתים שלהם.

יהודית גידלי: מה נתתם לתושבי גילה בירושלים לפני 3 שנים?

לאה רוזנברג: למיטב ידיעתי, הם לא קיבלו הקלות בבחינות הבגרות.

יהודית גידלי: למיטב ידיעתי, בהחלט כן.

מל פולישוק-בלוך: קיבלו הארכת זמן, וזה בסדר גמור.

גילה פינקלשטיין: מה היו ההקלות?

יהודית גידלי: רחלה תגיד לכם מה היו ההקלות, אבל להגיד שלא היו זה ממש לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: הארכת זמן זה הדבר הכי נכון, הכי ראוי, הכי מרגיע ומראה שרוצים לתת.

רחלה שיפר: מבחינת נקודת המבט של מהות השינוי בבחינה - - -

מל פולישוק-בלוך: אסור לגעת בזה.

גילה פינקלשטיין: לא הזכרתם את ה"עליהום" התקשורתי על תושבי גוש קטיף, גם את זה תביאו בחשבון.

מל פולישוק-בלוך: איזה "עליהום"?

גילה פינקלשטיין: משמיצים אותם בתקשורת, בסך-הכול תושבים נאמנים למדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: זה לא הנושא.

רחלה שיפר: לוקחים את זה בחשבון.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בעד הקלות מהסוג שדיברנו עליו.

מל פולישוק-בלוך: הארכת זמן היא הדבר הכי נכון לעשות, זה ירגיע אותם.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לעשות שיעורים נוספים ולתת כלים נוספים כדי שיתכוננו טוב יותר; יש אפשרות לעשות חזרות נוספות, לתת כוח הוראה שיסייע להם.

מל פולישוק-בלוך: הבחינות צריכות להישאר כפי שהן, ואתם צריכים לשמור על זה גם בגלל כל הלחצים.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שהכוונות טובות מאוד, גם של חברת הכנסת גילה פינקלשטיין, אבל אנחנו צריכים לשמור על מדתיות.

גילה פינקלשטיין: ביום חמישי תתקיים בחינת הבגרות בחיבור, האם כל תלמידי גוש קטיף מקבלים הארכת זמן?

רחלה שיפר: כל 107 בתי-הספר יקבלו.

גילה פינקלשטיין: אנחנו יכולים לצאת מכאן שקטים.

רחלה שיפר: נעביר את זה גם בפקסים.

טלי נמרודי: לא לשכוח את תלמידי צפון השומרון.

מל פולישוק-בלוך: מדובר בכל-כך מעט תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שהשרה תוציא מכתב אישי לכל אחד מהתלמידים שצריכים להיבחן בבחינות הבגרות, שתרגיע אותם ותנחם אותם, תגיד מה זכויותיהם, ומה אנחנו נותנים להם.

מל פולישוק-בלוך: תעשו את זה אישי ונעים, מה הבעיה לעשות את זה?

מל פולישוק-בלוך: מדובר בסך-הכול בכ- 400 איש.

לאה רוזנברג: נציע לה, רעיון יפה.

גילה פינקלשטיין: רעיון נהדר של מלי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לכולם.