ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 440, 2005-05-15 12:00

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שיש שתי מחלקות, לצילום ולקולנוע, או שיש יותר?

רועי קופר: ארבע.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה, כתיבה, מדיה, קולנוע וצילום.

רועי קופר: המחלקה לצילום 100 תלמידים, ארבע שנות לימוד.

מל פולישוק-בלוך: זה נותן תואר אקדמי?

רועי קופר: לא.

רועי קופר: זה ארבע שנות לימוד.

רועי קופר: בתחילה הם לומדים הכל, זה אומר גם אמנות, גם סטודיו, צילום.

רועי קופר: הם לומדים בקבוצות, כשאנחנו עדיין לאורך כל השנים שומרים על הקו של האמנות.

מל פולישוק-בלוך: מבחינת צילום אופנה, הכל קשור לצילום.

מל פולישוק-בלוך: בעצם, כל המחלקות מתחברות לצילום.

דורית סדינסקי-לאור: אני מייצגת את גדעון לב ראש המחלקה לצילום שנמצא היום בשטחים.

מל פולישוק-בלוך: מה היתרון ללמוד אצלכם תקשורת, מההיבט העיתונאי, אלה שבוחרים את הכיוון הזה ולא ללכת לתחום תקשורת כלשהו.

דורית סדינסקי-לאור: היתרון הוא שאנו מוצאים כאן ארבע מחלקות מדיומים שונים.

דורית סדינסקי-לאור: ישנה סדנה שיש בה ארבע מחלקות בכפיפה אחת.

דורית סדינסקי-לאור: בהרבה מאוד פעמים כשאנשים מגיעים, הם חושבים שהם רוצים צילום או קולנוע.

דורית סדינסקי-לאור: לתסריטים יש צורך להתממש בהפקה.

דורית סדינסקי-לאור: באשר לפרוזה אני יכולה לומר - - -

מל פולישוק-בלוך: את לא יוצרת את הכישרון, אלא מפתחת אותו.

עדית עמיחי: המגמה תסריטאות.

דורית סדינסקי-לאור: המטרה פרוזה.

עקיבא טבת: בהקשר הזה ששאלת מה היתרון ללמוד את הכתיבה העיתונאית, היא אינה רק עיתונאית אלא נשענת גם על פרוזה, על לימוד של כתיבה אולי בכיוון אחר, כיוון של ספרות, או בכיוון של קולנוע, קולנוע דוקומנטרי.

עקיבא טבת: הדגש הוא בחיבור ישיר עם המדיומים בהקשר הזה.

עקיבא טבת: אותו דבר תסריטאות, אני יכול ללמוד תסריטאות, נניח בהשוואה לבית הספר לתסריטאות, כשאתה לומד פה תסריטאות, מכיוון שאנחנו - - - אולי צריך לנסות ערוץ אחר של כתיבה.

עקיבא טבת: דווקא האפשרויות לגעת בכל אחד מתחומי הכתיבה - בנושא של תסריטאות על אחת כמה וכמה, זה למעשה חומר בולט - - -

רועי קופר: בתל-אביב, זהו בית הספר היחידי שמלמד צילום.

רועי קופר: יש בחיפה, בכפר סבא, בבית ברל.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא נותן תואר אקדמי.

עדית עמיחי: בבצלאל ועמיחי יש.

רועי קופר: כאן זה תל אביב.

יעל אילת: אני מנהלת מחלקת למדיה דיגיטלית 13 שנה.

יעל אילת: במהלך שנות הלימודים פתחנו המון מסלולי ביניים.

יעל אילת: יש לנו מסלול לאנימציה.

יעל אילת: שמנו דגש בניגוד למחלקות - - - הבנו שיש עשייה יישומית.

מל פולישוק-בלוך: זה ההבדל בין זה לעיצוב גרפי.

יעל אילת: כמובן שעקרונות של עיצוב גראפי נלמדים בתוך המחלקה באופן מלא, אבל יש מיומנויות חדשות שמערבבים בהן דרכים ללמוד טלוויזיה ועיצוב אינטראקטיבי.

יעל אילת: כל נושא אתרי אינטרנט, משחקי מחשב - - -

מל פולישוק-בלוך: הגראפיקה זה הדפוס.

מל פולישוק-בלוך: עיצוב הוא הבסיס, אנחנו לומדים עיצוב.

מל פולישוק-בלוך: הייחוד שלנו שנתנו כלים למדיה חדשה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא משהו סטטי.

יעל אילת: מסלול נוסף אינטראקטיבי.

יעל אילת: גם נושא של תכנון אינטראקטיבי.

מל פולישוק-בלוך: את באה מהטכנולוגיה או מאמנות?

יעל אילת: אני באה מהאמנות.

מל פולישוק-בלוך: אשאל אותך שאלה מקצועית.

מל פולישוק-בלוך: אתמול ראיתי בטלוויזיה קטע קטן מהשיגעון של מלחמת הכוכבים מס' 3 החדש, שם הראו איך יוצרים דמות שהיא בעצם מעין מחשב מהלך.

מל פולישוק-בלוך: מישהו ראה במקרה?

מל פולישוק-בלוך: מראים ציפור או סוס, או משהו לא מוגדר, אבל כל כולו בפנים מחשב.

מל פולישוק-בלוך: למה לא יוצרים דבר כזה וירטואלי?

מל פולישוק-בלוך: למה צריכים לטרוח כל כך, זה לא מודל, זו הבובה עצמה.

עקיבא טבת: יש הבדל כי יש דמויות וירטואליות לחלוטין.

עקיבא טבת: יכול להיות שבהחלטה לעשות דמות כזאת שהיא מעבר לתלת-מימדי, זו פשוט מכונה.

עקיבא טבת: הכוונה היתה לתת תחושה שאלה דמויות וירטואליות שמנסים לתת להן חיים.

עקיבא טבת: אבל להערכתי כל השחקנים הם שחקנים וירטואליים שישאילו את הפנים שלהם ואת הכוח שלהם - - -

יעל אילת: אין שום בעיה לעשות הדמייה.

יעל אילת: הרבה יותר מסובך לעשות הדמיות של אנשים.

יעל אילת: השיקולים הם לחלוטין קולנועיים.

יעל אילת: איך השחקן מייצר אינטראקטיב - - -

עקיבא טבת: הצגתי את עצמי, ראש המחלקה לקולנוע 13 שנה.

עקיבא טבת: המחלקה לקולנוע זאת מחלקה שנייה שצמחה בבית הספר כבר 18 שנה.

עקיבא טבת: לומדים פה את כל מקצועות העשייה הקולנועית.

עקיבא טבת: הדגש בתהליך הלימודי הוא על עשייה מעשית, כל התהליך הזה הוא על תירגול, פיתוח התוצאות והתקדמות הלאה פלוס ידע כפי שמועבר לתלמידים, וגם ידע תיאורטי שקשור לתיאוריה של עשייה קולנועית במסגרת הזאת בית הספר הזה שונה.

עקיבא טבת: הדגש - הקשר בין המורה לסטודנט על בסיס אישי - - -

מל פולישוק-בלוך: הם חייבים להיפגש משום שזה צר.

עקיבא טבת: אבל זה לא רק זה, יש תמיד דרכים להימנע, משום שפה היחס הוא בדיוק הפוך.

עקיבא טבת: איך לתת לסטודנט תחושה שמעבר למכשירים, מעבר לקירות מעבר לאמצעים שאנחנו מעמידים, את האדם בעל הנסיון, עם הנכונות זה הדבר החשוב.

מל פולישוק-בלוך: מישהו אמר לי שאין מקום לחוג כמו קולנוע מעשי באוניברסיטה, אלא רק בבתי ספר לצילום מעשי - מה דעתך?

עקיבא טבת: אני לא בעד, ואני בוגר של אוניברסיטת תל אביב בתחום הקולנוע.

עקיבא טבת: לא הייתי אומר זאת כי יש מספיק בתי ספר לקולנוע.

עקיבא טבת: אני חושב שזה נכון שסוג כזה של עשייה דורש מהאקדמיה דבר שאינה יכולה לתת טיפול אישי.

עקיבא טבת: אקדמיה מטבע הדברים שזה גדול יותר.

עקיבא טבת: פה הנוכחות של המורים היא הרבה יותר אינטנסיבית.

עקיבא טבת: במקצועות מהסוג הזה, כאילו ליווי אישי, דבר נורא חשוב.

מל פולישוק-בלוך: יש לכם כל הציוד שאתם צריכים?

עקיבא טבת: אנחנו הבית ספר הראשון ללימודי קולנוע בארץ, שבאמת ניצל את הוידאו כאמצעי מרכזי ללימוד השפה הקולנועית.

עקיבא טבת: המיידיות של הוידאו, זאת אומרת באוניברסיטת תל אביב עוד לא חשוב להכניס וידאו בבתי ספר אחרים, אלא כל הזמן השתמשו במצלמות פילם הישנות.

עקיבא טבת: זה הפריים, תסתכלו עליו דרך אותה מצלמת וידאו, אני חושב שזה היה העיקרון.

מל פולישוק-בלוך: כמה זה עולה?

עקיבא טבת: מצלמה בהיי דה-פינישן לא כל כך יקרה 5,000 דולאר.

עידית עמיחי: אז למה אינכם קונים?

עקיבא טבת: כי אין לנו כסף.

עידית עמיחי: קחו עוד תלמיד.

עידית עמיחי: יש ביקוש?

עקיבא טבת: - - - אז אנחנו יודעים שבשנה אנחנו לא מוצאים שתי הפקות גמר בעת ובעונה אחת, אלא תמיד הפקה אחת.

מל פולישוק-בלוך: תבואי עוד שנתיים ותראי.

עקיבא טבת: הדגש הוא באמת כל הזמן מתוך חשיבה של להוזיל את תהליך ההפקה של הסרט ולא לייקר אותו.

עקיבא טבת: כי לצלם בפילם זו מסכת ייסורים כלכלית.

מל פולישוק-בלוך: מישהו מצלם בפילם בכלל היום?

עקיבא טבת: מעט.

עקיבא טבת: בבית הספר בכלל לא.

עקיבא טבת: אני גם חושב שבתי ספר אחרים פחות ופחות ופחות - - -

מל פולישוק-בלוך: ובתעשייה עצמה?

עקיבא טבת: בתעשייה מצלמים בפילם, וגם בהיי דה-פינישן.

רון: ההקרנה בבתי קולנוע בפילם.

עקיבא טבת: גם זה הולך להשתנות.

עקיבא טבת: זה בדיוק הפוך מהתהליכים שקדמו.

עקיבא טבת: קראתי לפני שבוע על אחד הבמאים המצליחים האמריקאים, הוא מתכוון להפיק שישה סרטים כולם יצולמו בהיי דה-פינישן ויוקרנו בבתי קולנוע מיוחדים עם מקרנים.

עקיבא טבת: המחשבה הכללית אומרת שיום אחד זה בכלל ישודר בלוויין ישירות לבתי הקולנוע.

עקיבא טבת: יצטרכו רק עותק אחד.

עדית עמיחי: איכות הראייה משמעותית.

עקיבא טבת: ללא ספק זה נראה כמעט אמיתי.

עקיבא טבת: יש פה בוגרים 18 שנה והם פועלים אינטנסיבית, קרן ידעיה בוגרת שלנו.

עקיבא טבת: סיימה ב-1994-1995 עבדה קשה מאוד בחוג.

מל פולישוק-בלוך: גם לא אראה את הסרט.

מל פולישוק-בלוך: זו היא שתקפה את ישראל על הבמה כשקיבלה את הפרס?

מל פולישוק-בלוך: בגלל זה לא אראה, אין לערב פוליטיקה.

עקיבא טבת: היא לא תקפה את ישראל, היא תקפה כל סוג של דיכוי.

מל פולישוק-בלוך: נכון שזה לא יפה להגיב, ולא צריכים לערבב פוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: זה נורא צרם לי.

עקיבא טבת: מהרבה סיבות, בעיקר מהצד הפמיניסטי כדאי לראות את הסרט הזה.

עקיבא טבת: סרט שמטפל בדיכוי נשים.

עקיבא טבת: אני רוצה להתייחס גם לגבי שיתוף הפעולה עם בתי ספר אחרים.

עקיבא טבת: יש לנו פרוייקט שמתגלגל עכשיו כבר כמה שנים.

עקיבא טבת: התחיל בשיתוף פעולה עם הסקול- - - בניו-יורק של הפקת סרט קולנוע משותף לשני בתי הספר לקולנוע, באורך מלא, ששיתף עשרה סטודנטים מפה ומשם ביחד לפיתוח חמישה תסריטים, מתוכם תסריט אחד שהוא היום נמצא בשלבים מתקדמים לקראת הפקה, זאת אומרת בקיץ הבא.

עקיבא טבת: סרט משותף, הפקה ישראלית אמריקאית, שעוסקת בנווד ישראלי שמגיע לעיירה.

עקיבא טבת: ועוד פרוייקט אחד שהתחלנו ממש בימים אלה, הוא פרוייקט בשיתוף עם שישה בתי ספר באירופה, בתיאטרון, אחד נוסף לקולנוע - גם באירופה גם בישראל.

עקיבא טבת: במסגרת הפרוייקט הזה יועלו כאר

עקיבא טבת: בעה מופעי תיאטרון בתוך סדנא שתתקיים לאורך שנתיים, יופקו שני סרטים, סרט תיעודי על כל התהליך של שיתוף הפעולה של הפרוייקט הזה.

עקיבא טבת: סרט עלילתי קצר שיופק פה עם שחקנים זרים מבתי ספר זרים מאירופה.

עקיבא טבת: זה פרוייקט שאנחנו מקווים שהוא ימומן על ידי מסגרת האיחוד האירופאי.

עקיבא טבת: הם ממש משוועים לשיתוף פעולה איתנו.

מל פולישוק-בלוך: את הזכרת תיקצוב.

מל פולישוק-בלוך: מה התקציב בבית הספר הזה?

רון: תיכף נגיע.

עקיבא טבת: אני יודע שבפרוייקט כזה צריכים שיתוף עם בתי ספר, מדיה דיגיטלית מחייבת בנוסף לכל הדברים את התהליך הלימודי.

עקיבא טבת: יש להם למה לחכות בשנה הבאה, משנה הבאה ואילך למשך שנתיים, עשרה תלמידים יבואו להשתתף בסדנאות השונות באירופה.

עקיבא טבת: יכתבו תוך כדי התהליך.

עקיבא טבת: מתוכם שוב פעם נבחר במדריך אחד - - -

יעל אילת: במסגרת מסלול האנימציה - הוא כבר בחצי השני שלו, הזמנו פרוייקט ממשרד החינוך באונסק"ו, הזמנו עוד שישה בתי ספר מהנבחרים.

יעל אילת: אנחנו מקיימים בכל אחד מבתי הספר במסגרת תחום הלימוד, כל אחד בהכנת סרטי אנימציה בנושא של זכויות ילדים.

יעל אילת: הכוונה היא לייצר סידרה שהיא רב תרבותית, ומקורה בכל אחת מהארצות השונות שמשתתפות בפרוייקט הזה, ולאגוד אותם אחר כך, בסביבות 30 סרטי אנימציה, שיכולים להיות מוכרים בכל מקום בעולם.

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה נכונות בעולם?

יעל אילת: פנינו ל-6 בתי ספר, והם נענו לנו.

יעל אילת: בחרנו את בתי הספר האופטימליים מבחינתנו, וקיבלנו היענות של מאה אחוז.

יעל אילת: יצרנו פעילות בת שני מפגשים.

מל פולישוק-בלוך: יש שיתוף פעולה גם בארץ?

יעל אילת: לא.

דורית ליאור: בית הספר לאמנות - סטודנטים שלומדים פה ויזואלית 96 נקודות - שליש בכל הנקודות.

מל פולישוק-בלוך: והדברים מובילים לשאלה המתבקשת, למה אצלכם אין תואר?

דורית ליאור: זה לא תלוי בנו.

מל פולישוק-בלוך: מה עשיתם בנושא?

דורית ליאור: מי שצובר יותר מ-24 וגיליון ההישגים משקף את הישגיו האקדמיים בתיק העבודות.

אריה האמר: בית הספר אינו עומד בשום קריטריון שמאפשר לו לפנות למל"ג.

אריה האמר: לא בספריה, ולא בשטח ולא בחוסן כלכלי.

אריה האמר: למעשה המועצה להשכלה גבוהה לא רוצה לשוחח בכלל עם מוסדות קטנים מהסוג שלנו.

אריה האמר: בשנת 1993-1994 היתה יוזמה של אגף המכללות בזמנו - זיהינו בתי ספר מקצועיים לאמנות מהסוג שלנו, אמרו נוליך אותם למיחלוט, נפתח אותם מול הדרישות של המועצה להשכלה גבוהה, ונעביר אותם בתוך תהליך של כחמש שנים להכרה לתואר.

אריה האמר: מבחינתנו המהלך הזה נפסק עוד הרבה קודם - היתה טעות איומה של חבר הכנסת דדי צוקר - מטריד אותנו שלמעשה הקטסטרופה הכלכלית שאנחנו נמצאים בה היא תוצאה ישירה של הארוע ההוא.

אריה האמר: בהמשך היו פעולות כאלה ואחרות, וכל המהלך הזה לא התקיים, כלומר לא מימשו אותו, התחלף השלטון, התחלף השר, התחלפה המדיניות, ולא עשו עם זה שום דבר.

אריה האמר: אנחנו כרגע לא עומדים בשום קריטריון של המועצה להשכלה גבוהה, מלבד זה שאנחנו מייצרים אמביוולנטי לזה שנותנים לו תואר.

אריה האמר: אלו שאלות של כסף וגודל.

מל פולישוק-בלוך: לכן השאלה מתבקשת.

מל פולישוק-בלוך: לבד אני מבינה שאינכם יכולים להרים את זה.

מל פולישוק-בלוך: אולי ביחד עם מכללות אחרות שטופלו גם באזור תל אביב.

מל פולישוק-בלוך: אם אוניברסיטת תל אביב מדברים על לסגור מגמת קולנוע, פחות מדברים על קולנוע למעשה, מדברים יותר על תיאטרון.

מל פולישוק-בלוך: את המעשי רוצים לסגור, אבל אני מניחה שאחרי המעשי יבוא - - - המעשי בקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאלה שנותנים קולנוע ובוודאי צילום, אולי פחות מעניין אותם תואר אקדמאי.

מל פולישוק-בלוך: אבל מצד שני כן נותנים לאקדמיזציה בכל דבר שאנחנו חיים.

מל פולישוק-בלוך: אם אתם מלמדים ברמה כמו שאתם מתארים, ארבע שנים אנשים משקיעים פה, זו באמת עבודה מאומצת.

מל פולישוק-בלוך: חבל, כך נראה לי.

רון: אי מתן התואר אינו מבחירה.

מל פולישוק-בלוך: אולי זה לא כל כך חשוב לכם.

מל פולישוק-בלוך: למה לא לעשות איזשהן פעולות כדי שזה יקרה.

מל פולישוק-בלוך: אולי זה לא מספיק חשוב לכם.

עדית עמיחי: השנה זה מחמיר.

מל פולישוק-בלוך: לכן אפשר להתחבר לגודל.

עדית עמיחי: לאקדמיות.

מל פולישוק-בלוך: ייתכן שזה לא כל כך חשוב לכם.

אריה האמר: זו שיחה אקדמית.

רון: נקדיש ברשותכם עשר דקות למודרינזציה.

מל פולישוק-בלוך: חשוב שנדון בתקציב כל זמן שהגברות כאן.

רון: אני רוצה להגיד כמה מלים בנושא הזה.

רון: כמי שמכיר את בית הספר תקופה יחסית קצרה, ואני בטוח שאריה שנמצא פה 27 שנה, יוכל להוסיף ולתת גם את נקודת המבט האישית שלו.

רון: 17 שנה אריה פיתח את בית הספר הזה מרעיון - - - הוציא מתוכו למעלה מ-2,000 בוגרים מכל התחומים שתיארנו פה.

רון: לפני כעשר שנים הוא בעצם נתן את מפעל חייו מתנה למדינה.

רון: הפך את זה לבית ספר שהיה בית ספר - - - מתוך הבטחה שהמדינה תדאג לפתח אותו ותביא אותו לכיוונים ראויים, פרוייקט המיכלול, מתן תואר, עידוד בית הספר וכו'.

רון: מתוך רצון להמשיך לקיים ולפתח את בית הספר, בית הספר נטל על עצמו את העול הזה וגייס כספים בצורה של הלוואות מבנקים או ממקומות אחרים.

רון: עד שהוא הגיע למצב שהוא לא יכל יותר.

רון: כבר בדרך תוכנית הבראה מאוד משמעותית, שכללה מעבר לבניין הזה, הורדה בהוצאות הטיפול, הורדה במשכורת המורים.

רון: אבל עול החובות שנצברו קשה מנשוא.

רון: זה בלתי מתוכנן שזה יקרה דווקא היום כשתבואו, אבל זה ממש קורה היום, שבית הספר כנראה יסגור את שעריו ל- 500 תלמידים שייצאו לרחוב, 150 מורים שמלמדים פה יפסיקו את עבודתם.

רון: אמנם התחלנו לראות פירורים של תמיכה של משרד החינוך בשנים האחרונות.

רון: בשנת 2003 התקבלה פעם ראשונה תמיכה בהיקף של 300,000 שקלים, זה פחות מ-5% ממה שמקבלים בתי ספר דומים.

רון: הנסים הגיעו פה אחד אחרי השני ואיפשרו לו לא להתמוטט.

רון: כפי שזה נראה עכשיו, הנס האחרון מגיע, ומספיק נס אחד חסר, ובית הספר יצטרך להיכנע לבעלי החוב, בעיקר לבנקים בשלב הראשון, לסגור את שעריו.

אריה האמר: אני רוצה להוסיף מלה.

אריה האמר: אני מתנצל על העיתוי, זה לא תוכנן.

אריה האמר: לא נוח לי להביא אורחים מבלי שהם יודעים איך נראה סדר היום.

אריה האמר: אנחנו חזרנו למעגל המתמחים ב-2002, אחרי שנים נורא קשות שהסכימו - - - לכיוון שלנו, למרות שלא חטאנו ולא פשענו ולא עשינו דבר אחד שאז בגינו מגיע לבית הספר להיענש.

מיכל שדות: אנו עכשיו בגלל בג"צ הכנו קריטריונים לתמיכות בתי ספר לתסריטאות.

מיכל שדות: הלכנו לתחומים שונים.

מיכל שדות: בסוף שבוע שעבר אפשר להגיד - - -

אריה האמר: אני רוצה להשלים את המשפט, כי הוא ממש לא ברמה של טענות נסיבות וסיטואציה.

אריה האמר: ערב חג הפסח, אומרת לי מיכל, שנינו נורא שמחנו שמייד אחרי החג נקבל מקדמה מאי תמיכה בקולנוע.

אריה האמר: מבחינתנו המגמה הצפוייה הזאת היתה הנס הנדרש לעיתוי של אחרי חג הפסח, במחצית חודש מאי.

אריה האמר: למחרת החג מסתבר, מה לעשות, לא כך הם הדברים, וזה לא הולך לקרות.

אריה האמר: יתרה מזאת, לפחות הקריטריונים שפורסמו - מענישים את בית הספר הזה שלוש פעמים, ובעצם מנציחים את המצב הקיים של חלוקת הכספים.

אריה האמר: כלומר לא נחלק, אם נקבל זה 10% מבית ספר דומה.

אריה האמר: למה?

אריה האמר: מפני שפעם אחת התמיכות האחרות על גיוסים שאתה מצליח לגייס מסביב, אתה מקבל הכפלה של הסכומים.

אריה האמר: ופעם שנייה אם אתה גובה שכר לימוד גבוה מעל תקן מסויים, אתה נענש בקנס על זה.

אריה האמר: זאת אומרת, מוסד חלש שאין לו מערכת גיוס ונאלץ לגבות שכר לימוד יותר גבוה, מראש נקנס פעמיים.

אריה האמר: יש לו דברים אחרים, לא אכנס אליהם, נקנסים שלוש פעמים.

מל פולישוק-בלוך: למה מחוק הקולנוע לא עובר שום דבר לבתי ספר לקולנוע?

מיכל שדות: כי בתי הספר אינם כלולות בחוק החברות.

מל פולישוק-בלוך: אנשים יוצרים תקנות, בממשלה אומרים יש תקנה.

מל פולישוק-בלוך: אז אפשר לשנות.

מיכל שדות: איני מצוייה בחוק הקולנוע.

מל פולישוק-בלוך: יש חוק קולנוע, ויש 58 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: אני רציתי יותר, אנשי הקולנוע אמרו לא צריך.

מל פולישוק-בלוך: אני התכוונתי להילחם על יותר, אבל זה סיפור שבאמת נגמר.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם אי אפשר לפתוח את זה גם לבתי ספר לקולנוע, כשיש לנו בדיוק שלושה כאלה.

עידית עמיחי: אני יודעת שזה משהו שעולה שם, והוא לא ירד מסדר היום.

עידית עמיחי: אז התיקון לחוק הקולנוע שיכלול גם - - -

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שחוק הקולנוע עוסק גם ביצירה קולנועית, כאן אני שומעת שיש יצירה קולנועית, אתה יכולה לקרוא לזה שם אחר, אתה יכולה להגיד שזה לימודים, אבל אפשר גם לקרוא לזה יצירה.

מל פולישוק-בלוך: אז אפשר אולי תחת הגג הזה של יצירה קולנועית לחבר אותם לתקציבים.

מיכל שדות: יש ערוץ אחר - תקנה, אני מבינה שיש כאן S.O.S.

מל פולישוק-בלוך: כמה כסף צריך לעכשיו?

אריה האמר: חצי מליון שקל נותן לנו את כל האוויר שצריך בשביל להתמודד עם השנה הזאת.

אריה האמר: אני מוכרח את הסיטואציה שהיא לא פרסונלית.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר באופן חריג להתנער קצת מהביורוקרטיה ולתת להם את ה-500 מיליון?

מל פולישוק-בלוך: מה הסיפור, כבר עברה חצי שנה.

מל פולישוק-בלוך: הרי נתתם להם 600, תתנו להם לפחות את אותם 600 השנה.

מל פולישוק-בלוך: העולים החדשים הם יקבלו פחות?

עדית עמיחי: זה לא יעזור הפעם.

מיכל שדות: זה יקרה בימים אלה.

אריה האמר: עשיתי חשבון של הקריטריונים.

עדית עמיחי: נקודות שכר לימוד הן נקודות שאפשר להבין.

אריה האמר: זו תמיכה נורמטיבית, שאם בית ספר לקולנוע אחד מקבל 15,000 לסטודנט, ואנחנו מקבלים 500, לא צריך לקנוס אותנו על שכר לימוד.

אריה האמר: בית ספר לקולנוע אחד מקבל 15,000 לשנה לסטודנט.

עדית עמיחי: המגמה לא קיבלה הכרה כבית ספר לקולנוע.

אריה האמר: עד שלא סגרו את ב-1999 לא קיבלנו.

אריה האמר: אז נכנסנו למשא ומתן והתחלנו לקבל רק ב-2002, קיבלנו 196,000 שקלים.

מל פולישוק-בלוך: זה היה תפוח עד כדי כך לוהט שאף אחד לא רצה לגעת בו?

אריה האמר: כן, התפוח היה מאוד לוהט.

אריה האמר: עד שהמשטרה לא סגרה את התיקים נגד דדי צוקר, אף אחד לא רצה לדבר בכלל.

אריה האמר: סגרו את זה ב-1999, אז נכנסנו למשא ומתן מחודש עם משרד החינוך.

אריה האמר: לקח שלוש שנים עד שגמרנו את זה.

אריה האמר: היה סיוט אחד גדול.

אריה האמר: יש 196 אלף שקל, אין יותר, לא משנה כמה אחרים מקבלים, אנחנו לא יכולים לחתוך להם.

מל פולישוק-בלוך: נראה לי נורא כל הסיפור הזה.

עידית עמיחי: הסכומים שלו הוכפלו מדי שנה וזה לא קורה לגופים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אני לא משווה את ה-660 אלף שקלים לסתם.

מל פולישוק-בלוך: יש בית ספר שמקבל איקס פר-סטודנט.

אריה האמר: - - - הוא מקבל 600 אלף שקל, הרבה פחות - יורם לוינשטיין מקבל על 50 סטודנטים יותר מאשר קאמרה מקבלת.

אריה האמר: עיני לא צרה בכסף שהם מקבלים, זה מעט מדי.

אריה האמר: אני יודע שזה לא מספיק.

אריה האמר: אבל כשאנחנו מדברים על רמת האפליה, הרי מה קורה, כשאנו נתמכים ב-700 שקלים לסטודנט לשנה במקרה הטוב, ואז משווים את ההישג שלנו להישג של אחרים, הוא לא נופל מהישג של אחרים.

אריה האמר: ההישג של בית הספר לא נופל מזה של בתי ספר אחרים.

אריה האמר: אבל שכחו שבבסיס אנחנו עובדים על 25,000 שקלים לסטודנט, ויוסף שפיגל עובד על תקציב של 60-70 אלף לסטודנט.

אריה האמר: מוסררה עובד עם תקציב של, אני לא יודע, 30-35 אלף שקלים לסטודנט.

אריה האמר: ועכשיו משווים.

אריה האמר: אחרי זה אנחנו לא נהיה, אז זה נורא חבל.

אריה האמר: הדינמיקה לא מאפשרת את זה.

אריה האמר: אנחנו לא מחזיקים מעמד.

אריה האמר: לא נהיה בשביל לקבל.

אריה האמר: ביקשנו עוד סנט אחד, היה מחזיק אותנו חיים.

אריה האמר: אנחנו יושבים במאי על הבטחה שקיבלנו לפני שנתיים בתוספת משמעותית ב-2004 ואחרי זה דחו ל-2005.

אריה האמר: אנחנו לא מחזיקים מעמד.

אריה האמר: אני אומר בריש גלי, לא מחזיקים מעמד.

אריה האמר: היום החזירו לנו את הצ'ק התשיעי.

אריה האמר: מחר בבוקר מחזירים את השאר.

אריה האמר: זהו.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים גם מנגנון ממשלתי צריך לעבוד מהר.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לחסל מפעל כזה של 27 שנים בגלל שהוועדה הזאת ישבה.

מל פולישוק-בלוך: זה פשוט דבר כזה שאי אפשר לשמוע.

עדית עמיחי: יושבים - אמנון דה-הרטוך אישר רק עכשיו - - -

מל פולישוק-בלוך: אם יש מצב אקוטי, אז יושבים בשבוע הבא - - -

עידית עמיחי: אי אפשר ככה, אלה חוקי התיקצוב של המדינה, השאלה האם הבנק יכול להתחשב.

מל פולישוק-בלוך: יש חריגים, להראות לך חריגים?

אריה האמר: אני מסופק.

עידית עמיחי: כל שנה יש את המשבר הזה .

אריה האמר: אני ויתרתי, כשאני קיבלתי את הבשורות ממיכל ויתרתי.

אריה האמר: יש פה דינמיקה שכדאי לדעת אותה לגבי מקומות אחרים.

אריה האמר: כאשר בשנה שעברה הכסף הראשון הגיע ביולי ולא באפריל, הוא יצר לנו נזק של חצי מיליון בתכנית העבודה.

אריה האמר: כאשר הכסף השני האחרון הגיע ב-31 בדצמבר ולא בספטמבר אוקטובר, הוא יצר לנו נזק נוסף של עוד חצי מיליון שקל.

מל פולישוק-בלוך: את הטיעונים האלה אנחנו מכירים, אמרנו גם לאוצר וגם למשרד החינוך יותר מפעם אחת.

מל פולישוק-בלוך: אני אומרת, אנחנו בוועדת החינוך, הקמנו עכשיו ועדת משנה מיוחדת לנושא המוזיאונים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים טיעונים כאלה בדיוק מהמוזיאונים, מהתיאטראות, מכל מי שצריך לקבל איזושהי תמיכה ממשרד החינוך, בעיקר בתחום התרבות.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת למה זה קורה דווקא בתחום התרבות יותר קשה מתחומים אחרים, אני לא מבינה את זה.

מל פולישוק-בלוך: האם החשב של האוצר אצלכם פועל אחרת בתחום התרבות, מאשר בשאר התחומים?

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת, אני שואלת.

מל פולישוק-בלוך: למה דווקא בתחום התרבות, כל הכספים שעוברים ממינהל התרבות שומעים את הבעיה הזאת יותר ממקומות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: לכולם יש בעיה, אבל כל גופי התרבות, הבעיה היא אקוטית.

אריה האמר: שנה אחת קיבלנו תמיכה בשנת 1995.

אריה האמר: כל חודש היה מגיע הסכום בהעברה בנקאית מסודרת.

אריה האמר: ב-1995, השנה היחידה שנתמכנו, כל חודש הגיע כסף, אפשר היה לעבוד.

אריה האמר: אפשר לעשות תכנית.

אריה האמר: אחרי זה באים ואומרים, למה לא עמדתם בתכנית שלכם של 2004?

אריה האמר: איך יכולנו לעמוד בתכנית של 2004?

מל פולישוק-בלוך: זליכה החשב הכללי, הוא אחראי על החשב אצלכם, שהכל עובד אצלו לפי הספר.

מל פולישוק-בלוך: הוא מספר לי נסים ונפלאות.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נקרא לפי ספר.

מל פולישוק-בלוך: אתם בטוחים שאצלכם לא נתקע שום דבר?

עדית עמיחי: איני יודעת, כל גוף צריך 26 מסמכים.

עדית עמיחי: החשב קובע עניינית.

אריה האמר: בכלל לא מדברים על התוכן, לא מגיעים לזה.

אריה האמר: הכל ניירת על ניירת.

עדית עמיחי: השנה נכנסו לתמיכות באמצעות האינטרנט.

מיכל שדות: מחר יש לנו פגישה אס.

מיכל שדות: או.אס.

מיכל שדות: שבית הספר לא ייסגר.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להבין, למה בתי ספר לאמניות הם במינהל התרבות ולא במשרד החינוך?

מיכל שדות: דיברו על זה.

עדית עמיחי: בתי ספר על-תיכוניים אינם אקדמיים ואינם שייכים למל"ג.

עדית עמיחי: אנסה לעשות פעולות מידיות.

מל פולישוק-בלוך: שיישאר במשרד החינוך, אין לי בעיה.

מל פולישוק-בלוך: למה זה צריך לעבור דרך מינהל תרבות?

מיכאל שדות: זה ייכנס להילוך מהיר.

רון: בתסריטאות אנחנו - - -

מל פולישוק-בלוך: צריך לכתוב מכתב למיכה ינון או לזליכה עם העתק למיכה.

מל פולישוק-בלוך: בתי ספר אלה הם מפעל חיים ותרבות מזה 27 שנה, בית הספר היחיד בכל גוש דן והוא בעל יוקרה ורקורד.

מל פולישוק-בלוך: לא ייתכן שבית הספר לא יקבל המגיע לו בגלל מהלכים ביורוקרטיים.

מל פולישוק-בלוך: אותו מכתב יישלח גם לחשכ"ל עם העתק לצח גרנית, המכתב מדבר גם על מצב בתי ספר לאמנויות הנופלים בין הכסאות.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת בכלל על מצבם של בתי הספר לאמנויות שנופלים בין הכיסאות.

מל פולישוק-בלוך: הם לא ממש נופלים, אבל יותר מדי עוברים ייסורים.

עדית עמיחי: זו העבודה שלנו, זה זקוק לתגבור.

מיכל שדות: ל-350 בתי ספר.

מל פולישוק-בלוך: מחר נשב עם מיכה ינון על כל התקציב וחשוב שאת עידית תהיי.

מל פולישוק-בלוך: תבואי מחר.

מל פולישוק-בלוך: הייתי רוצה שלפחות בחלק הרלבנטי אלייך, שאת תהיי שם, כדי שנתכנן את הישיבה ביום שלישי.

עידית עמיחי: רעיה זימרן.

מל פולישוק-בלוך: עשיתי חשבון לפי ילד, פחות מ-4 שקלים לשנה.

מל פולישוק-בלוך: אני הרוסה מהביורוקרטיה במדינה.

מל פולישוק-בלוך: יש המון כסף, הבעיה היא רק ביורוקרטיה.

מל פולישוק-בלוך: יש המון כסף במערכת, עד שמוציאים את האגרה, מוציאים קודם את הנשמה.

מל פולישוק-בלוך: לא רוצים אל תתנו, אבל אם החלטתם לתת תנו.

מל פולישוק-בלוך: למה זה צריך להיות כזה מנגנון מסורבל, עד שיושבים, עד שמחליטים, עוד ישיבה, ועוד ישיבה.

מל פולישוק-בלוך: בכל תחום שאני נוגעת, בתחום האמנות זה כך.

מל פולישוק-בלוך: פשוט לא יאומן הדבר.

מל פולישוק-בלוך: אין לי ספק שהתיאטראות גם הן ב"ברוך", אבל יש להן העדפה אני חושבת.

מל פולישוק-בלוך: למה?

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה לספר כשעשיתי ישיבות בתרבות, הגדרתי את זה על פי התרבות, מצב התרבות.

מל פולישוק-בלוך: תרבות כמכלול, מי הגיע?

מל פולישוק-בלוך: רק אנשי תיאטרון.

מל פולישוק-בלוך: למה?

מל פולישוק-בלוך: איפה כתוב שרק תיאטרון.

מל פולישוק-בלוך: למה תזמורות זה לא תרבות?

מל פולישוק-בלוך: מקהלות זה לא תרבות?

מל פולישוק-בלוך: מוזיאונים זה לא תרבות?

מל פולישוק-בלוך: ספרות?

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה מרכיבים לתרבות.

מל פולישוק-בלוך: בכנסת לפחות ובממשלה כשאומרים תרבות, שומעים תיאטרון.

מל פולישוק-בלוך: כי הם עושים יותר רעש, הם יודעים לעשות את ההצגה כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: השנה אנחנו רוצים לתקן, בשנה שעברה גם תיקנו.

מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים לקוות שנמשיך להיות באופוזיציה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו זה שינוי, כי בקואליציה תמכנו קצת ובאופוזיציה פי-עשרה.

דורית לאור: זה - - -

מל פולישוק-בלוך: גם בתיאטראות, אך יש להם הערכה, הדיונים אצלנו כשמדברים על תרבות הגיעו רק מהתיאטרון.

רועי קופר: אמנות פלסטית זה משהו שאתה - - -.

מל פולישוק-בלוך: מיכה ינון כזה, בטח מכירים אותו.

מל פולישוק-בלוך: זה התפקידו שלו להכיר את כל סוגי האמנות.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד מתחומו מכיר מלפני מלפנים, אמור להכיר, זה התפקיד.

מל פולישוק-בלוך: אתה יכול לבוא ולהגיד חברי כנסת לא מכירים.

מל פולישוק-בלוך: אבל הם לא קובעים את הקריטריונים חברי הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: שרת החינוך יש לה את האנשים המקצועיים שמתפקידם להכיר לה את כל הפרמטרים, זה התפקיד שלהם.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מצפה ממנה לדעת הכל.

מל פולישוק-בלוך: אבל בשביל זה יש אנשי מקצוע.

עידית עמיחי: יעל אילת, הבעיה של קאמרה, ספציפית - - -

דורית לאור: בקולנוע זה אבסורד שאי אפשר לתאר אותו.

יעל אילת: פרסים, הישגים בינלאומיים.

רון: יש כאן סינדרום שאם אתה לא בפנים אתה לא מתקבל.

רון: מעבר לזה שקאמרה תקופה מאוד ארוכה מ-1996 עד 2002 לא קיבלה תמיכה בכלל, גם בתקופה שהתחילה לקבל תמיכה, בעצם כמו שהיא אומרת, אתם לא יכולים לקבל מקדמה כי לא קיבלתם בשנה שעברה.

מל פולישוק-בלוך: אני שומעת את זה גם באוניברסיטאות, וגם ברפואת שיניים בתל אביב, וגם בטכניון.

מל פולישוק-בלוך: המצוקה של מוסדות שונים רציניים, גם אקדמאיים וגם אחרים, היא ידועה.

מל פולישוק-בלוך: המצב שהולך ונוצר יותר גרוע משנה לשנה.

מל פולישוק-בלוך: יש יותר כסף ויש פחות - כל ההתנהלות היא פשוט שערוריה אחת גדולה.

מל פולישוק-בלוך: אם תסתכלו היום בעיתון הארץ על הקריקטורה תבינו הכל.

דורית עמיחי: יאיר בוגר המחלקה לצילום - - -

יאיר ברק: לאור הנסיבות אני אהיה בעיקר אמן.

מל פולישוק-בלוך: אם אני לא אהיה אופטימית, אז עדיף שלא אהיה בפוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: כל עוד יש סיכוי לשנות משהו, אני אשנה.

יאיר ברק: (מדבר על הסרט בשנת 2000)

יאיר ברק: יום עיון בנושא של אופנה, תרבות, ומגדר.

יאיר ברק: עבודה שזכתה במקום הראשון.

יעל אילת: זה סרט שמבוסס על צילום LIFE.

יעל אילת: סטודנטית צילמה במשך כמה חודשים צילום דוקומנטרי של ארוחות צהריים משפחתיות.

יעל אילת: משפחה פולנית קלאסית.

יעל אילת: היא ערכה את הקטעים האלה אחר כך, היא עבדה על החומרים, כשהחוט המקשר - - -

עקיבא טבת: מישהי ראתה בברלין סרט שזכה בפרס ראשון אנחנו באתר פוקוס?

מל פולישוק-בלוך: רציתי לסיים באופטימיות בעקבות הסרט.

מל פולישוק-בלוך: היה מעניין.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה - אני כן אופטימית, מנהיגי ישראל ברגע הקריטי יודעים לעשות ההחלטות הנכונות.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שכך גם לגבי בית הספר.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה, אני לא אוהבת להבטיח משהו שאין ביכולתי לקיים, אבל אשתדל ללחוץ על מי שיכול, כדי שיקבלו את ההחלטה הנכונה.

מל פולישוק-בלוך: מהנסיון זה לפעמים עוזר.

מל פולישוק-בלוך: אשתדל לעזור לכם.

מל פולישוק-בלוך: אדבר עם צח שישפיע מה שהוא יכול, בחור טוב וחיובי ומבין עניין.

מל פולישוק-בלוך: נקווה ששבע השנים הרעות מאחורינו.

מל פולישוק-בלוך: תחשבו גם בצורה יצירתית, אולי כן שווה להתחבר עם מישהו אחר עם חוזק כלכלי.

מל פולישוק-בלוך: אולי ביחד ננצח.

מל פולישוק-בלוך: בלי לפגוע באיכות שלכם ובמה שאתם מייצגים, תחשבו על כיוונים כאלה.

אריה האמר: זו פעולה טבעית אוטומטית.

אריה האמר: נכון לעכשיו קיימנו - - -

מל פולישוק-בלוך: אתם באים עם גיבנת.

אריה האמר: צריך להפוך את הכיוון.

מל פולישוק-בלוך: בשנקר אין צילום.

אריה האמר: בכיוון עיצוב.

מל פולישוק-בלוך: אדבר עם שנקר.

מל פולישוק-בלוך: תודה.