ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 437, 2005-04-18 09:30

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שאתה רוצה להכפיל את הענישה הקיימת.

אחמד טיבי: החוק הקיים מאפשר קנס של עד 49,000 ₪.

אחמד טיבי: מדובר בסעיף 2 של חוק צער בעלי חיים, 1994, ועד שלוש שנות מאסר ו/או קנס.

אחמד טיבי: עד היום המשטרה אמנם הגישה כתבי אישום, אך אף אדם לא הוכנס לכלא בשל עברה זו.

אחמד טיבי: היא לא נחשבת לפשע, על התאכזרות לבעלי חיים וכדומה.

אחמד טיבי: אנו רוצים לתת כלים בידי מערכת המשפט כדי שאנשים שמבצעים את הברוטליזציה הזו יבואו על עונשם, מה עוד שאנו שומעים על מקרים רבים של התאכזרות בבעלי חיים.

אחמד טיבי: אין מחסום.

אחמד טיבי: למרות החוק הקיים, אני אומר לממשלה, למרות החוק הקיים הענישה היא שטחית, קלה.

אחמד טיבי: המסר שנשלח הוא שלילי שמאפשר למקרים אלה להימשך בלי תמרור אדום בפני המתעללים או ההורים, אם מדובר בילדים, או החברה באופן כללי.

אחמד טיבי: לכן נדרש תיקון, יש מי שאומר שהצעת החוק שלי מקלה וצריך להכניס עוד יותר סעיפים של עונש מינימום, למשל.

מל פולישוק-בלוך: אומרים לשכת עורכי הדין שהקנסות המוטלים הם סביב שיעור של 10% מגובה הקנס המרבי בחוק.

מל פולישוק-בלוך: אז אם החוק יהיה כפול, ה-10% יהיו שווים.

אחמד טיבי: כן.

רביד דקל: העמדה המקורית שמשרד המשפטים הציג אותה בוועדת שרים והתקבלה בוועדה היתה שאנו מתנגדים לחוק.

רביד דקל: ראשית, העונש הקבוע בפקודת צער בעלי חיים זה עונש מאסר.

רביד דקל: חוק העונשין קובע מקבילה מבחינת הקנס.

רביד דקל: הקנס שקבוע לעברה שהיא שלוש שנות מאסר זה מעל 67,300 ₪.

רביד דקל: אנו קיבלנו נייר מהמשרד לאיכות הסביבה שבו מפורטים מספר גדול של תיקים שנדונו בהם עברות על פי חוק צער בעלי חיים, רף הקנסות המוטלים, בדרך כלל זה בצרוף עונש נוסף, יש שלושה מקרים שאני בדקתי שהוטל מאסר גם בפועל.

רביד דקל: הם נעים בין 200 ₪ ל-3,000 ₪.

רביד דקל: אנו צריכים לבדוק מה הסיבה של הגובה הנמוך של הטלת הקנסות.

רביד דקל: בטבלה זו שמפרטת את כל התיקים נכון ל-7 ביולי 2004 מפורטות גם הנסיבות האישיות של הנאשמים שהם הסיבה העיקרית להטלת הקנסות הנמוכים.

רביד דקל: רוב הנאשמים פה הם עד גיל 21.

רביד דקל: מדובר בקטינים.

רביד דקל: לעולם בית המשפט לא יטיל עונש חמור מזה על מי שהוא בן 14, 15, 21.

מל פולישוק-בלוך: במקרה כזה העונש חל על ההורים.

רביד דקל: נכון.

רביד דקל: אם אנו מבקשים להחמיר את גובה הקנס, מי שמשלם אותו בסופו של דבר הוא לא הנאשם עצמו.

רביד דקל: רף הענישה שחה"כ טיבי מציע שהוא מבקש להכפיל את 61(א)(4) שהגובה שלו נכון להיום בחוק העונשין זה 200,000 ₪, כלומר מבקש שהקנס המקסימלי יהיה 400,000 ₪, זה קנסות שניתן למצוא בחקיקה כלכלית מעצם טיבה.

רביד דקל: מה הרציונל – אנו אומרים שאם התמריץ לביצוע העברה הוא כלכלי, אנו נפגע בכיס במקום שבו אנו יכולים להכאיב לנאשם.

רביד דקל: אך במצב הזה אי אפשר לומר שהמניע שלו הוא כלכלי.

אחמד טיבי: בקרבות בין חיות או בין בני אדם לחיות.

רביד דקל: כמה תיקים יש כאלה?

רביד דקל: זה נדיר בטבלה.

רביד דקל: מדובר בעיקר בהתעללות, חלק מהנאשמים האלה, בית המשפט שלח אותם להסתכלות פסיכיאטרית אחר כך.

רביד דקל: יש בעיה, וזה חלק מהנסיבות האישיות.

אחמד טיבי: כאשר אני מבקש כפל קנס, אני לא מצפה שהשופט יגזור 400,000 ₪, אך כאשר הוא כיום גוזר 10,000 ש"ח, עכשיו הוא יגזור 20,000 ₪, אנו מקווים.

רביד דקל: אני מבינה שיש חשיבה שהחמרת הקנס בחוק יכולה להעביר מסר לבית משפט.

רביד דקל: ראשית, אני לא חושבת שאת המסר צריך להעביר בדרך כזו.

רביד דקל: אם אתה רוצה להעביר לבית משפט מסר שהפסיקה שלו נמוכה מדי, אתה עושה את זה באמצעות רשויות התביעה.

רביד דקל: אתה צריך להגיש ערעורים, להציע הנחיה פנים משטרתית שבמקרים כאלה לא להגיע לעסקאות טיעון שרף הענישה הוא נמוך מדי.

מל פולישוק-בלוך: בסוף נגיע למצב פה בכנסת שיהיה לנו עונשי מינימום לכל דבר, כי אי אפשר לסמוך על בתי המשפט שייתנו עונש כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: הבוקר צלצל אליי מישהו בשם אותו שומר שקיבל 16 שנים בגלל שהרג מישהו שחשב שהוא מחבל.

אחמד טיבי: ראית את דברי ההסבר?

אחמד טיבי: השופט אמר שאחת הסיבות שצריך להרשיע ולהחמיר היא העובדה שהנרצח לא היה בעל חזות ערבית, ולכן לא היה מקום לירות.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שעם עו"ד אחר, איגור לא היה יושב 16 שנה בכלא, מה שעוד יותר מוכיח את העובדה שגם בתי המשפט שבדרך כלל אנו מעריכים ומכבדים אותם, וחושבים שזה אחד האיים היותר חיוביים במדינת ישראל, אנו רואים שיש איפה ואיפה כנראה, אבל ברוב המקרים אין ענישה, אם זה בעברות רכוש, בעברות מין כבר נאלצנו לעשות חקיקת מינימום.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שלא יהיה מנוס מחקיקת מינימום.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שמשרד המשפטים רוצה להימנע מחקיקת מינימום כי זה לא רצוי- -

רביד דקל: השאלה אם זה יהיה אפקטיבי.

מל פולישוק-בלוך: חלק מהנערים המתעללים, אם העונש יבוא דרך הכיס של הוריהם, אני מבטיחה לך שמישהו ישים עליהם עין יותר, דווקא במשפחות האלה שהנערים בלי השגחה.

רביד דקל: צריך להבחין בין החשיבות שאנו רואים במניעת העברות מהסוג הזה.

רביד דקל: המסר הזה נמצא בחוק.

רביד דקל: עונש של שלוש שנות מאסר זה לא עונש קל ערך.

מל פולישוק-בלוך: כמה אנשים קיבלו שנתיים מאסר?

רביד דקל: לא תמצאי פה שנתיים מאסר.

רביד דקל: לבד מהמישור הכללי של המסר של הענישה של עונש של שלוש שנות מאסר, אנו צריכים להסתכל במישור הקונקרטי של התיקים שמגיעים לבית משפט בעניין הזה.

רביד דקל: התיקים האלה הם של ליקוי בסיסי של האדם הזה, של איך צריך לתקן את זה.

רביד דקל: לשלוח אותו לעבודות שירות בתנו לחיות לחיות, למשל - זה מה שבית המשפט עושה בדרך כלל במקרים כאלה, בית משפט עושה מסר חינוכי שמכריח את האדם להפנים את הנורמות שאנו רוצים שיפנים.

רביד דקל: אני מבינה את הצורך לתת מסר גם לבית משפט, שיש לו תמיד שיקול דעת לקנס המקסימלי.

רביד דקל: שנית הנסיבות האישיות שמובאות בפני בית המשפט הן כל כך מגוונות, שבמקרה הספציפי של העברות האלה, זה אוסף של עלובי חיים שמתעללים בחיות, ואני לא חושבת שהדבר הנכון לעשות הוא להכפיל או לשלש את הענישה, זו עמדתנו.

מיכל סגן-כהן: עמדת משרד החקלאות היא עמדת הממשלה.

מיכל סגן-כהן: מנהל השירותים הווטרינריים מסר לי שהוא שוחח עם שר החקלאות.

מיכל סגן-כהן: שר החקלאות הבהיר לו שעקב אי בהירות שהיה לדעתו בהחלטת הממשלה, הוא תמך במליאה בהצעת החוק.

מיכל סגן-כהן: עמדת שר החקלאות בכל מקרה היא שלא ניתן לקבוע בחוק צער בעלי חיים קנסות גבוהים מהקנסות שמוטלים לפי פקודת מחלות בעלי חיים, וכבר עכשיו הקנס הקיים בחוק צער בעלי חיים עולה על קנסות הקבועים בפקודת מחלות בעלי חיים.

מיכל סגן-כהן: לפקודה יש לה חשיבות רבה לבעלי חיים ולאדם ולחי.

מיכל סגן-כהן: מחלות בעלי חיים לא עלולות רק לקטול אנשים, אלא גם בעלי חיים.

מיכל סגן-כהן: עונש המאסר שם הוא שנה, ועונש המאסר לפי חוק צער בעלי חיים הוא שלוש שנים.

מיכל סגן-כהן: קיים קנס אזרחי, אך הנושא הזה בימים אלה עובר שינוי.

מיכל סגן-כהן: הוגשה לוועדת החוקה של הכנסת בקשה לתקנות לפי חוק העברות המנהליות, והצעה זו אושרה.

מיכל סגן-כהן: למה זה שונה?

מיכל סגן-כהן: הקנס המרבי היה 67,000 ₪ במקרה שלמשל מעבירים בעל חיים לישראל בלי היתר להעבירו.

מיכל סגן-כהן: בימים האחרונים היתה בתקשורת הכנסה של 33 גורים שהוכנסו בלא רשיון יבוא.

מיכל סגן-כהן: מה הבעיה עם רשיון היבוא שלהם?

מיכל סגן-כהן: יש מחלה בישראל, בעייתית, והיא מחלת הכלבת.

מיכל סגן-כהן: לצערנו, בשנים האחרונות אחרי תקופה ששנים לא מת אדם מכלבת בישראל, מתו ארבעה אנשים מכלבת.

מיכל סגן-כהן: הגורים שהביאו, לא ניתן להביאם כי החיסון האפקטיבי ישנו רק כשהגורים הם בני שלושה חודשים.

מיכל סגן-כהן: לכן הקביעה שהגור חייב להיות בן שלושה חודשים היא קביעה עניינית.

מיכל סגן-כהן: אוזבקיסטן, המקום שממנו הגיעו הגורים, הפסיקה לדווח על מחלות.

מיכל סגן-כהן: הדיווח האחרון שיש הוא מ-2002.

מיכל סגן-כהן: לדעתי יש שם קרוב למאה מקרי כלבת.

מיכל סגן-כהן: אנו דואגים לבעלי חיים, אך מחלת הכלבת למשל פוגעת גם בכלבים, גם בחיות אחרות וגם בבני אדם.

מיכל סגן-כהן: כשמסתכלים על הדבר בכללותו, המשרד שלנו מופקד על הדברים האלה ועל כל ההיבטים בצורה נחושה כדי למנוע הן את הדברים האלה והן את העברות לפי חוק צער בעלי חיים.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם לא מעלים את שנת המאסר שם?

מרב ישראלי: המשמעות של העמדה שלך זה שצריך להקטין את הענישה בצער בעלי חיים.

מל פולישוק-בלוך: אם את אומרת שזה הרף העליון שלכם ושם אפשר לעשות כסף, אולי השיקול לא נכון.

מיכל סגן-כהן: בזמנו היה תיקון לפקודת מחלות בעלי חיים ועדיין מופיע שם קנס אזרחי.

מיכל סגן-כהן: לאחרונה תוקן הנושא הזה, יש מגמה לשנות את סעיף הקנס האזרחי בפקודת מחלות בעלי חיים לקנס מנהלי.

מיכל סגן-כהן: עם זאת בפקודת מחלות בעלי חיים יש עניינים שונים, וכשמוגשים כתבי אישום, מבקשים לאכוף מאסר, ומנסים ליישם את הפקודה לביצוע מטרותיה.

מיכל סגן-כהן: בחוק צער בעלי חיים כבר היום הענישה היא גבוהה יותר, כשבסופו של דבר אנו רואים שבתי המשפט לא מגיעים לרף העליון של החקיקה.

מיכל סגן-כהן: ההצעה אומרת שכיוון שבית המשפט לא מיישם את מה שצריך, אנו נקבע לו רף יותר גבוה, ואולי בפועל התוצאה תהיה יותר גדולה.

מיכל סגן-כהן: לי נדמה שהנכון יותר הוא לבחון כל מקרה לפי נסיבותיו.

מיכל סגן-כהן: אני בטוחה שהתובעים לפי הפקודה מונחים לבקש עונשים מתאימים וטוענים בהתאם לנסיבות כל מקרה, לפי ניתוח שהיה פה בעבר בוועדת החינוך התברר כי קביעות בתי המשפט היו נכונות, כל מקרה לנסיבותיו.

מיכל סגן-כהן: לראות את המכלול בלי לראות כל מקרה לגופו, אני לא חושבת שזה נכון.

מל פולישוק-בלוך: לכן יש בתי משפט.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד מקבל את המשפט שלו.

מיכל סגן-כהן: היום בבתי המשפט יש לנו אפשרות להחמיר יותר.

מיכל סגן-כהן: בית המשפט החליט, הגיע למסקנה ופסק את פסק הדין.

מיכל סגן-כהן: זה לא מצב שהוא אומר: הייתי רוצה לפסוק יותר, אך אין לי אפשרות.

מיכל סגן-כהן: יש לו אפשרות גדולה.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת עניין של השקפה.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת: לבית המשפט יש אפשרות להחמיר יותר כבר היום.

מל פולישוק-בלוך: אנו המחוקקים קובעים את המדיניות, אנו פה כדי להחליט מה ערכי המוסר שיהיו במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אנו אומרים: לדעתנו פגיעה בבעלי חיים זה דבר שלא ייעשה.

מל פולישוק-בלוך: זה נורמות שאנו לא רוצים לראות – לא בכלבים ולא באווזים ולא בחתולים.

מל פולישוק-בלוך: אנו חושבים שזה מאוד מהותי לערכי חברה.

מל פולישוק-בלוך: לכן אנו רוצים להגביר את העונשים.

מל פולישוק-בלוך: אם בית המשפט בחקיקה הנוכחית לא רואה כמה כל כובד המשקל שאנו נותנים לנושא הזה, כנראה שצריכים לומר את זה לבית המשפט בדרך אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להתערב לשופט, אלא במעשה חקיקה.

מל פולישוק-בלוך: ואז אני יכולה לעשות שני דברים; או לומר: הרף העליון של החוק הנוכחי מקובל עליי, וגם חה"כ טיבי היה אומר שלתת שנתיים עונש למי שמתעלל בכלב מסכן, מקובל עליו.

מל פולישוק-בלוך: הבעיה היא שזה לא קורה.

מל פולישוק-בלוך: אז אנו אומרים לבית המשפט: אתה לא נותן עונש מספיק לפי הערכים שאנו רוצים להקנות במדינה מתוקנת.

מל פולישוק-בלוך: יש שתי אפשרויות – או יהיה לך עונש מינימום, או נאמר לך: הרף עלה, כדי שיהיה לך מבחר, אך אנו רואים בזה חומרה יתרה בעברה כזו.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאנו יכולים לעשות.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להתערב לשופט בשפיטה.

מיכל סגן-כהן: אני חושבת שהמבחן הנכון להצעה של המחוקק היה צריך להיות, אם אנו חושבים שמקרה מסוים הוא עונש שאינו הולם, היה צריך להגיש ערעור על אותו מקרה.

מיכל סגן-כהן: אני מאמינה שאם לא הוגשו ערעורים, כנראה שהמדינה סברה שאותם עניינים שעמדו בפני בית המשפט, היא הסכימה עם דעת בית המשפט.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שכן או שלא.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שהפרקליטות כל כך עסוקה שהיא לא מגיעה לזה או שיש לה דברים יותר חשובים.

אחמד טיבי: במיוחד בתיקים של התאכזרות לבעלי חיים.

אחמד טיבי: למה להשקיע עוד מאמץ?

מל פולישוק-בלוך: אני רואה שיש כאן כמה בריונים, אני קוראת להם, שסוגרים לנו צירי תנועה ראשיים, לפני שבוע סגרו בתי ספר, מתנהגים כאילו המדינה רק שלהם ועושים בה מה שהם רוצים כי הם לא מקבלים את ההחלטה הדמוקרטית של הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: גם בעניין הזה בתי המשפט חושבים אחרת ממני, אפילו בניגוד למשטרה.

מל פולישוק-בלוך: רק אתמול גורמים במשטרה אמרו: עושים מאתנו צחוק, ומשחררים את האנשים האלה, וגם שם זה חבר'ה צעירים שחלקם קטינים.

מל פולישוק-בלוך: אז מה?

מל פולישוק-בלוך: אז בגלל שהם קטינים?

מל פולישוק-בלוך: בגלל שאין כאן שיקולים כלכליים?

מיכל סגן-כהן: יש כנראה שיקולים נוספים של להכניס ילד, למשל, לסביבה של עבריינים, יש כל מיני שיקולים.

מל פולישוק-בלוך: לכן יש הבררה של הקנס.

מל פולישוק-בלוך: אם הוריו של אותו ילד ישלמו 200,000 ש"ח מכיסם, הילד הזה יהיה בהשגחה 24 שעות של הוריו, לא בית סוהר.

מיכל סגן-כהן: אני חוששת שהמחשבה שהורים של ילדים מתעללים מסוגלים באמצעות הכסף להחזיקם כל היום בבית אחרי שהם ישלמו את ה-200,000 ₪, זו קביעה לא נכונה, לדעתי.

מיכל סגן-כהן: לדעתי, הורים בלי הרתעה של תשלום ממון מחנכים את ילדיהם ככל שהם יכולים, ואני לא חושבת שהשוט שההורים ישלמו סכום נכבד יגרום להם למנוע מילדים להתעלל בבעלי חיים.

מל פולישוק-בלוך: אנו חלוקות.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שמשמעת גם אצל ילדים צריכה להיות, לא רק אצל מפרי החוק אלא בכלל, יש התערערות משמעת, התערערות במדינת ישראל של אכיפת חוק, והצעירים הפנימו את זה אפילו יותר מהמבוגרים ואנו רואים את זה בהתעללות בבעלי חיים, באנשים, במבוגרים.

מל פולישוק-בלוך: אין אכיפה של חוקים במדינת ישראל, זה המסר שאנו אומרים בכנסת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: את מטפלת בזה יותר מדי בוותרנות, גם באווזים.

מיכל סגן-כהן: אני רוצה לשאול את דעתך, מה קרה כרגע עם הגורים, שמישהו הפר חוק ביודעין?

מיכל סגן-כהן: נתנו להכניס למעלה משלושים גורים לישראל תוך הפרה בוטה ומסוכנת של החוק.

אחמד טיבי: לא.

אחמד טיבי: היתה סכנת חיים לגורים אלה, והדבר הנדרש לפי שיקול דעת שהוא לפי החוק, הוא להצילם.

אחמד טיבי: לכן הם הוכנסו לטיפול והשגחה.

אחמד טיבי: הם לא נזרקו.

מיכל סגן-כהן: אם מדובר בהפרות, צריך להיות מאוזן ולראות את ההפרות לכל אורך הקן.

מיכל סגן-כהן: שר החקלאות הציע להחזיר את הנושא לוועדת שרים לחקיקה, שידונו בו בצורה מסודרת.

דני שרמן: לגבי העמדות של משרדי החקלאות והמשפטים; משרד החקלאות הוא צד פורמלי לדיון.

דני שרמן: מבחינת העמדה של חקלאות, זה לא שייך לעניין.

דני שרמן: האכיפה קשור למשרד המשפטים.

דני שרמן: אני תכף אנסה לשכנע למה לא לקבל את עמדת משרד המשפטים.

דני שרמן: בעיקרון משרד החקלאות, מבחינת השיקולים זה השקפה אישית שלה, שאני עוד מעט 20 שנה בתחום ולא ראיתי מעולם שמשרד החקלאות דואג לבעלי חיים.

דני שרמן: אני אומר את זה באחריות לפרוטוקול, כי אני מטפל יום יום בנושאים האלה.

דני שרמן: הם פה פורמלית, בואו ניקח בכובד ראש את מה שמשרד המשפטים אומר.

דני שרמן: מה שאני בא לשכנע זה למה הנושא של התאכזרות בבעלי חיים, אם לגבי החמרה כמו שחה"כ טיבי הציע ואם לגבי ענישה מינימלית בחוק כמו שאנו מציעים, הארגון, אני מבקש לשכנע למה הדבר הזה מבחינת משרד המשפטים נחוץ ביותר, וזה נייר העמדה שצירפתי.

דני שרמן: מאז שהחוק יצא אדם לא נכנס לכלא רק כי הוא התעלל בחיה, והחוק הוא מ-94'.

דני שרמן: אני מצרף שני מחקרים שנעשו שמהם עולה מפורשות; זה מחקר שנעשה על רוצחים צעירים בישראל.

דני שרמן: המאפיין הראשון: כל הרוצחים סיפרו כי נהגו להתעלל בחיות בגיל צעיר למרות שמבוגרים נוטים לא פעם להתייחס בביטול לילדים שמתאכזרים לחיות, זו למעשה אינדיקציה ברורה לכך שהילד המתעלל משתייך לקבוצת סיכון שחבריה עלולים בעתיד לרצוח.

דני שרמן: ציטוט: "כל הנערים שבדקנו נהגו להתעלל בחיות בגיל צעיר מאוד.

דני שרמן: לא פעם המעשים הללו מתגלים על ידי מבוגרים, הורים בבית ספר, מדריכים בתנועות נוער, והם חייבים לתת על זה את הדעת ולא לפטור כל עניין בכך שמדובר במעשים ילדותיים נורמליים".

דני שרמן: אני מדגיש את המלה: כל.

מל פולישוק-בלוך: בשביל לתת את המסקנות האלה צריך להיות פסיכיאטר?

מל פולישוק-בלוך: גם אני יכולה לומר לך.

דני שרמן: המחקר לא הפתיע אותי, אגב.

דני שרמן: הסיבה היחידה מבחינתו של הרמב"ן, היא בגלל ההתאכזרות שבאדם, בלי קשר לחיה.

דני שרמן: הרמב"ן אומר: מבחינת האדם ההתאכזרות עצמה פגומה.

דני שרמן: גם חשין אומר שמי שלבו גס בחיות, לבו גס בבני אדם.

דני שרמן: אני מבקש מהוועדה להקדים תרופה למכה.

דני שרמן: כל הצרות במדינה, אחרי שקורה אסון, מתקנים.

דני שרמן: יש פה הצעה טובה מאוד.

דני שרמן: צריך לשפר אותה מבחינת ענישה מינימלית.

דני שרמן: בואו נגרום לזה שלא יהיו רוצחים אנשים במדינת ישראל.

דני שרמן: אולי נשכנע את משרד החקלאות עם בני אדם.

דני שרמן: חיות הם לא אוהבים.

דני שרמן: הכתבה האחרונה שהבאתי של האיש מקיבוץ שדה נחמיה, כולם אמרו שהוא היה מטביע חתולים להנאתו.

דני שרמן: אחר כך הוא רצח בחור, זרק עליו רימון.

דני שרמן: בואו נפתור את הרמזים ונגרום למניעת רציחות של בני אדם.

מיכל סגן-כהן: לגבי זה שבמשרד החקלאות לא אוהבים בעלי חיים; משרד החקלאות מופקד על רווחת בעלי חיים, הוא עושה מעל ומעבר לרווחת בעלי חיים.

מיכל סגן-כהן: חוק צער בעלי חיים קבע לאחר דיון מעמיק בכנסת שתקנות לעניין חוק צער בעלי חיים יותקנו בהתחשב בצורכי החקלאות ובית המשפט העליון פרש את צורכי החקלאות.

רביד דקל: לגבי המניעה, אני בהחלט חושבת שמניעה זה משהו יותר חינוכי.

רביד דקל: אם אתה מעלה את גובה הקנס, אני סקפטית.

מל פולישוק-בלוך: זה נכון גם לגבי רצח של בני אדם, אז אולי לא ניתן עונש גבוה לרצח?

רביד דקל: האימפקט החינוכי פה הוא די שולי.

רביד דקל: לעניין מדרג הענישה שמציע חה"כ טיבי, יש לו השלכות רוחב שיכולות להיות משמעותיות וצריך להסתכל בפרספקטיבה על שאר החוקים, מה זה הולך לעשות להם מבחינת מדרג הענישה.

רביד דקל: מזה אנו חוששים.

רביד דקל: יכול להיות שאם רוצים לתת מסר לבית המשפט, אפשר לקבוע מפורשות שזה יהיה 61(א)(4) ולא 61(א)(3).

רביד דקל: כלומר לעלות מדרגה מבחינת הקנס, לא הכפלה.

רביד דקל: זה משהו לא כל כך צורם.

מל פולישוק-בלוך: היא רוצה שיהיה איזון מסוים מבחינת העברות במדינה.

רביד דקל: כלומר 200,000 ₪ במקום 67,000 ₪.

אחמד טיבי: בסדר.

מיכל סגן-כהן: את צריכה להחזיר את זה לוועדת שרים לחקיקה כי הממשלה תתנגד.

מל פולישוק-בלוך: שתתנגד.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נגמר רק בבעלי חיים.

מל פולישוק-בלוך: זה ממשיך הלאה, זה סימפטום ראשוני להמשך התעללות ביצורים חיים, גם בני אדם.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאנו אומרים, מעבר לזה שאנו חומלים על בעלי החיים עצמם.

רביד דקל: בדרך מה שקורה הוא שהטכניקה הכתובה, כשקובעים עונש מאסר, בצדו לא מופיע הקנס.

רביד דקל: אם אתה משנה אותו, יש ביטוי מילולי שגם צריך להטיל קנס.

רביד דקל: זה יכול להיות הרע במיעוטו.

מל פולישוק-בלוך: היא הציעה, הממשלה תחשוב שהיא לא מעונינת – זה לא יעבור.

מרב ישראלי: עד סוף הפגרה זה לא יתפרסם.

מל פולישוק-בלוך: זה פשרה ראויה שגם מבטאת את רצון הממשלה וגם את רצוננו.

מל פולישוק-בלוך: רביד, אני מציעה שתבואי תמיד כנציגת משרד המשפטים.

מרב ישראלי: בהצעת החוק הפרטית יש שלוש דרגות של ענישה, צריך לראות למה אנו מייחדים איזה קנס.

מרב ישראלי: איסור ההתעללות הוא החמור ביותר, יש עליו שלוש שנות מאסר.

מרב ישראלי: הוצע כאן ששלוש שנות המאסר יהיה הקנס הקבוע ב-61(א)(4) שזה 202,000, זה כל פעם מתעדכן.

מרב ישראלי: ב-17(א) יהיה: העובר על הוראת סעיף 2 דינו מאסר שלוש שנים או הקנס הקבוע בסעיף 61(א)(4) לחוק העונשין.

מרב ישראלי: לגבי האיסור החמור ביותר אנו נותנים בסביבות 200,000 ₪.

מרב ישראלי: המחוקק מתייחס לסעיפים 3 ו-4 באותה דרגת חומרה כרגע מבחינת המאסר.

מרב ישראלי: כרגע זה שנת מאסר, שזה אומר 26,000 ₪ בערך קנס.

מרב ישראלי: השאלה לכמה להגדיל את זה.

רביד דקל: כדאי לקבוע יחס בין הקנס המקורי למה שאתם רוצים להגיע.

מרב ישראלי: פי שלושה.

מרב ישראלי: לגבי (א) זה יהיה 61(א)(4) ולגבי (ב), שזה סעיפים 3 ו-4, זה יהיה 61(א)(3).

מרב ישראלי: זו ההחמרה.

דני שרמן: מה עם ענישה מינימלית?

מל פולישוק-בלוך: אמרנו שזה או החמרה או רף תחתון.

מל פולישוק-בלוך: נצביע.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.