ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 414, 2005-03-08 09:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב לכל הנוכחים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו עוסקים היום ביום האישה הבינלאומי – ככה הוא מוגדר – בנושא של חינוך לשוויון בין המינים, בהיותנו כאן בוועדת החינוך והתרבות של הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: במקביל לישיבה הזאת יש עוד כמה ישיבות בתחום הזה של השוויון בין המינים, וברור שאלה שאמונים על הנושא הזה נמצאים עכשיו גם במקומות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו נתמקד בנושא הזה, שהוא חשוב לענייננו.

מל פולישוק-בלוך: לעניות דעתי, הנושא הזה של השוויון בין המינים מתחיל בחינוך.

מל פולישוק-בלוך: הוא מתחיל בעצם עם בוא הילד והילדה לעולם.

מל פולישוק-בלוך: לפני כמה שנים שמעתי נתונים בכנס, שלילדים בני שלוש וארבע כבר יש התייחסות שונה, מבני המשפחה בבית.

מל פולישוק-בלוך: לא מהמערכת.

מל פולישוק-בלוך: אחים בוגרים בני שש-שבע, מתייחסים אחרת לאחים שלהם בני השלוש וארבע.

מל פולישוק-בלוך: מהבת מצפים לזה, מהן מצפים לזה, ואז אנחנו מתחילים להרגיש את השונות.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, שיהיה ברור: אנחנו אמנם דורשות שוויון, אבל אנחנו לא שוות בתכונות.

מל פולישוק-בלוך: לנו יש תכונות אחרות מאשר לגברים.

מל פולישוק-בלוך: יש הבדל בין בנים לבנות.

מל פולישוק-בלוך: לא רק כוח פיסי, גם במנטליות, גם בגישה לדברים.

מל פולישוק-בלוך: לחיוב ולשלילה.

מל פולישוק-בלוך: יש תכונות טובות שיש לנשים, יש תכונות אחרות שיש לגברים, אבל שוויון מגיע לכולם, ועל זה אנחנו מדברים.

מל פולישוק-בלוך: כולם בני אדם, בצלם נולדו, ולכולם מגיעות אותן זכויות.

מל פולישוק-בלוך: אני גם מאמינה שלכולם יש אותן חובות.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, למשל, הגשתי הצעת חוק שמדברת על שוויון במשך תקופת השירות הצבאי.

מל פולישוק-בלוך: אין שום סיבה שבנים ובנות ישרתו תקופות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: אני גם מאמינה שזה יקדם את הנשים, כי חלק – הזכרתי את הילדים בני שלוש וארבע, אבל הפערים המשמעותיים שנוצרים במעמד בין בנים ובנות, מתחילים בצבא.

מל פולישוק-בלוך: כאשר בנים מקבלים תפקידים יותר בכירים ויותר משמעותיים, בנות – גם בגלל משך התקופה וגם בגלל, כפי שאמרתי, בעיות של חינוך ונורמות חברתיות, מקבלות תפקידים מסוג אחר – ההתפתחות של שני המינים בצבא שונה, וזה אחר כך משליך על החברה האזרחית, יצירת קשרים, רכישת ניסיון וכל הדברים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אז יש כמה צמתים שבהם אנחנו רואים שמתחילים הפערים לצמוח.

מל פולישוק-בלוך: אחד הוא משמעותי ביותר, בצבא, השני זה בבחירת עבודה.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו רואים שנשים הולכות למקצועות שבדרך כלל גם רמת השכר בהם יותר נמוכה, רמת ההשפעה היא יותר נמוכה, וכך אנחנו מגיעים, בסופו של דבר לנתונים – קיבלנו הבוקר כשנכנסנו לכנסת דף של נתונים, ויש אותם היום גם בכל העיתונים – על ההבדל בין נשים וגברים.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו יודעות: נכון, צמצמנו את הפער בהשתכרות מ-40% אולי ל-30%, אז אולי אנחנו בכיוון הנכון, אבל עדיין זה פער אדיר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רואים שנשים יותר אקדמאיות מגברים – בתואר ראשון 60% מהסך הכל, בתואר שני כ-50%, אבל כשנבדוק כמה פרופסוריות חבר יש, אנחנו סביב ה-10%.

מל פולישוק-בלוך: בתפקידים בכירים באופן כללי אפשר לדבר על 20%-25%, אם לוקחים בכלל תפקידים בכירים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו יודעים מה קורה פה, בכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו, בשיא ההצלחה של הנשים בכנסת, עם 15% נשים, כשחלקנו באוכלוסייה ידוע – 51%-52%.

מל פולישוק-בלוך: כל הנתונים האלה מראים שיש לנו עוד דרך ארוכה לעשות, וההתחלה של הדרך היא בחינוך.

מל פולישוק-בלוך: בכניסה לכאן אמר לי האיש שמאחורי המצלמה, שהוא נמצא הרבה גם במטבח – כך אמרת – ואני יכולה לספר לך, שגם אצלי בבית, מכיוון שאני פה – אצלי בבית יש חמישה גברים.

מל פולישוק-בלוך: ארבעה בנים ובן-זוג, והם נאלצים להיות במטבח, כי אין מי שישרת אותם, כי אמא פה, בעבודה.

מל פולישוק-בלוך: אבל מסתבר שבן-זוגי גם מבשל הרבה יותר טוב ממני, אז הפסקתי להתחרות אתו, שיפרח ויעשה חיל במטבח.

יעל פרבר: השפים הגדולים הם גברים.

צופיה מלר: נשים הן טבחיות וגברים הם שפים.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שרציתי לומר.

מל פולישוק-בלוך: השפים הם גברים, נשים הן טבחיות, נשים הן ספריות וגברים הם מעצבי שיער, וכך אתם תראו כמעט בכל מקצוע, כשהנשים עושות בעצם אותה עבודה.

יעל פרבר: זה שינוי בעזרת השם.

מל פולישוק-בלוך: יפה.

מל פולישוק-בלוך: אז אני כאן חוזרת בחזרה לנושא של החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לשמוע מה משרד החינוך עושה – אני רוצה לשבח את שרת החינוך שעושה עבודה יוצאת מן הכלל דווקא בתחום הזה, במיוחד בתחום הזה, יש לה מודעות גבוהה מאד.

מל פולישוק-בלוך: גם בזכות מיכל שגם אותה צריך להזכיר במקרה הזה.

מל פולישוק-בלוך: התחיל בזה עוד אמנון רובינשטיין, כשהוא היה עוד שר.

מל פולישוק-בלוך: הוא התחיל בעבודה יותר מקצועית ויסודית של חינוך לשוויון בין המינים, ושרת החינוך הנוכחית בהחלט קידמה את הנושא.

מל פולישוק-בלוך: יש הרבה מאד תוכניות.

מל פולישוק-בלוך: חברותי להנהלת שדולת הנשים, שם הייתי חברה, הובילו בשדולה חלק מהמהפכות שהיום אנחנו רואים בנושא הזה של חינוך והעצמת נשים, ועל כל אלו אנחנו רוצים לשמוע היום.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת פינקלשטיין, בבקשה.

גילה פינקלשטיין: כן.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה רק להוסיף נושא קטן.

גילה פינקלשטיין: מלי הזכירה שאנחנו 15% של חברות כנסת.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לספר לכם – למרות שאנחנו עם דעות שונות לחלוטין – יש אחוות אחיות, אחוות משפחה.

גילה פינקלשטיין: ממש כל נושא קטן שמישהי רוצה לקדם, מיד באות אחרות – כן מסכימה, לא מסכימה, עצות, וזה נעים.

גילה פינקלשטיין: ממש נעים.

גילה פינקלשטיין: לפני שהגעתי אמרתי: מה, איך אני אסתדר.

גילה פינקלשטיין: דווקא חשבתי – הרי שינוי יש להם מצע של אנטי יהדות, אמרתי: איך אני אסתדר?

גילה פינקלשטיין: ודווקא חברות הכנסת של שינוי הן החברות הכי טובות שלי.

מל פולישוק-בלוך: אין לנו מצע של אנטי יהדות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא אנטי יהדות.

גילה פינקלשטיין: וקחו בחשבון את ההיסטוריה של המפד"ל – אני נציגת המפד"ל.

גילה פינקלשטיין: אחרי כל כך הרבה שנים שלא הייתה נציגת מפד"ל, כשב-1920 הרב הראשון בישראל, הרב קוק, אמר שאישה לא תיבחר ולא תבחר, ואנשי ש"ס אמרו:

גילה פינקלשטיין: אנחנו נקבל זכות כפולה, כי האישה אין לה דעת, אנחנו נבחר גם עבור האישה.

גילה פינקלשטיין: ב"המזרחי" נאבקו עשרים שנה שהאישה תבחר ותיבחר, וב-1940 יצאה פסיקה של המזרחי, שאישה יכולה לבחור ולהיבחר.

גילה פינקלשטיין: והייתה חברת כנסת – טובה סנדראי זכרונה לברכה, היא הייתה שתי קדנציות.

גילה פינקלשטיין: אחר כך הייתה שרה שטרן-קטן, זכרונה לברכה, קדנציה אחת, ואחר כך הרבה שנים, למעלה מעשר שנים, שלא הייתה חברת כנסת דתית, ואיזה מאמצים השקענו – היינו צריכות לצאת למאבק פיזי.

מל פולישוק-בלוך: אתן איימתן שלא תצביעו.

גילה פינקלשטיין: מה זאת אומרת?

גילה פינקלשטיין: אנחנו באנו עם משרוקיות, נשים צעירות, מסכנות, ושרקנו בכנס שהיה בבית החיל, ולא נתנו לדבר.

גילה פינקלשטיין: עד שישריינו מקום חמש.

גילה פינקלשטיין: שנתיים קודם סדרו אותנו ושריינו מקום שמונה.

גילה פינקלשטיין: גם, ניתקנו את המקרופונים, נאבקנו, לא יאומן.

גילה פינקלשטיין: נשים דתיות, לראות אותן במאבק.

בת שבע שטראוכלר: הן יודעות לעשות את זה טוב מאד.

גילה פינקלשטיין: אז סוף סוף יש נציגה לציונות הדתית, יש נציגה דתית ונקווה שתהיינה יותר.

גילה פינקלשטיין: ויחד, אחוות המשפחה.

גילה פינקלשטיין: ושהגיע הזמן שאם בציונות הדתית ובמפד"ל יש נציגה דתית, יהיה שוויון, והגברים במפד"ל בהחלט נותנים לי הרגשה טובה ולא מקפחים אותי וכשהיה צריך לבחור חדר בכנסת, שכל סיעה קיבלה חדר אחד, הם אמרו: לנו יש סיעה אחת, היא תהיה הראשונה שתקבל.

גילה פינקלשטיין: אז שימשיך השוויון, וגם במפלגות החרדיות.

קריאה: ושאינשאללה בכנסת הבאה יהיו שתי נשים מהמפד"ל.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה, כיוון שהזכרת את הנושא של חרדים ונשים – במפלגות החרדיות אין אף אישה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה ראוי לגינוי.

מל פולישוק-בלוך: עדינה בר-שלום, בתו של הרב עובדיה, היא חברה טובה שלי, היא מדהימה, היא כן רוצה להיות בפוליטיקה, גם אבא שלה אומר: יש לה מקום בפוליטיקה, אבל במפלגות של ש"ס ושל יהדות התורה, אתם לא רואים אישה.

מל פולישוק-בלוך: אתמול, במליאת הכנסת, בהצעה לסדר, העלו את הנושא של סיום הש"ס, הלימוד של דפי הגמרא, ואני אמרתי, בהערה משלי, שכל הדיון שהיה שם היה בלשון זכר, ואני מצפה שבמאה ה-21, גם נשים, גם בקרב החרדים, תוכלנה ללמוד דף גמרא.

מל פולישוק-בלוך: זה לא פשע, זה לכבוד לגמרא.

גילה פינקלשטיין: ואני הוספתי וסיפרתי שבבית הספר שניהלתי, בנות ניגשו לבגרות בגמרא.

גילה פינקלשטיין: למדו.

גילה פינקלשטיין: מספר שנים.

גילה פינקלשטיין: עכשיו, אני רוצה רק לספר לכם שבשנה שעברה הגיעו אלינו נשים שעובדות באגד, ואמרו שבתקנון של אגד הכל בשכר וחוסר שוויון.

גילה פינקלשטיין: ואנחנו נתנו להם – ישב שם אחד מההנהלה, שמן מאד.

גילה פינקלשטיין: אמרה אישה: למה לנו אין מדים באגד?

גילה פינקלשטיין: אז אמרתי: איך יכול להיות?

גילה פינקלשטיין: יושב קופאי, יושבת קופאית, גברת, לו יש מדים לה אין מדים?

גילה פינקלשטיין: אז הוא אומר: אין מידות לנשים.

גילה פינקלשטיין: אמרתי: אתה כזה שמן, לך יש מידה ולה אין?

גילה פינקלשטיין: סידרו את העניינים באגד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נחזור לעניין החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת ממרים שכטר, שממונה על שוויון המינים במשרד החינוך, להשמיע לנו מה קורה בעניין זה.

מרים שכטר: טוב.

מרים שכטר: אני בטוחה, חברת הכנסת פולישוק, שאין הרבה ועדות שמתנהלות בכזאת אווירה כמו שהוועדה הזאת מתנהלת.

גילה פינקלשטיין: זה נכון, זה נכון.

מרים שכטר: והסיבות ברורות.

מרים שכטר: אני דווקא רוצה להתחיל, ברשותכם, בברכות, לחברות שיושבות כאן, כי לא בכדי כאן יושבות החברות האלה, ולהזכיר כמה אנקדוטות שאני רוצה לציין ואני רוצה לא לשכוח.

מרים שכטר: אני אתחיל בבת-שבע שטראוכלר, חברתי.

מרים שכטר: כשקיבלתי את התפקיד אמרו לי: יש אישה אחת בעיריית תל אביב, שהיא משוגעת לנושא.

מרים שכטר: היא תביא לך קבוצה של גננות.

מרים שכטר: ובת-שבע ישבה על הטלפונים ימים שלמים, ימים שלמים, בדאגה שהגננות תגענה, ואחר כך היא גם בדקה אם הן הגיעו, והיא בדקה אם הן יודעות מתי המפגש הבא וכולי וכולי.

מרים שכטר: זה חשוב מאד לציין את זה, כי גם כשמגיעים רחוק – כפי שאני אספר עוד מעט – חשוב לזכור את האנשים האלה, שזרעו את הזרעים הראשונים בארץ לא זרועה.

בת-שבע שטראוכלר: כל הגננות – 300 גננות בתל אביב – עשו את הקורס: חינוך לשוויון בין המינים, בחסותה של מרים שכטר.

בת-שבע שטראוכלר: ואת צופיה מלר אני רוצה לציין.

בת-שבע שטראוכלר: שכשאני עוד לא ידעתי שיש שוויון בין המינים ופיתחתי את תוכנית כישורי חיים, אז נתנו לצופיה מלר לעשות בדיקה מגדרית לספרים שלי, ובשבילי ד"ר צופיה מלר הייתה האורים והתומים.

בת-שבע שטראוכלר: אני רוצה לציין באותה הזדמנות, וחשוב לי לציין, את שדולת הנשים בישראל, ששוב – רק תוך כדי העבודה המשותפת, הצמודה – והיום אנחנו כבר באמת לא יוצרות מובחנות בין משרד החינוך לשדולת הנשים.

בת-שבע שטראוכלר: יש לנו מרכזת תוכנית נמ"ש אחת - --

מל פולישוק-בלוך: אולי פשוט תספרי על התוכניות כי זמננו קצר.

מרים שכטר: אני עושה את זה מאד בקיצור.

מרים שכטר: כל העבודה נעשית, פשוט, ביחד.

מרים שכטר: כמו שגילה אמרה- כמו משפחה אחת.

מרים שכטר: אני מאמינה בנשים, אני מאמינה שנשים יכולות ליצור תרבות אחרת.

מרים שכטר: ולכן, כשמדברים על שוויון – אני ממש לא רוצה להגיע להרבה מקומות שהגברים מגיעים אליהם.

מרים שכטר: אני רוצה ליצור את השוויון, מה שנשים יכולות לעשות, והן יכולות ליצור עולם שהוא שונה, תרבות שונה וחברה שונה.

מרים שכטר: ולכך אנחנו שואפות.

מרים שכטר: עכשיו, העבודה הברוכה, הרחבה, המעמיקה, התחילה במשרד החינוך כשהשרה לימור לבנת נכנסה לתפקידה.

מרים שכטר: אם קודם לכן התפקיד של שוויון בין המינים היה ללא תקן אלא כתפקיד נוסף, מאז כניסתה – אני חושבת שחודשיים לאחר מכן כבר היה מכרז, נציבות שירות המדינה, תקן, וקיבלתי תפקיד מלא רק לנושא.

מרים שכטר: זו לא רק העובדה שזה תפקיד, אלא ההכרה שזה תפקיד בעל ערך, שיש לזה תקנון.

מרים שכטר: התקציב שולש, ואני רוצה כאן לספר שכשאני צריכה עוד כסף, עוד מעולם לא אמרו לי: לא.

מל פולישוק-בלוך: על איזה תקציב את מדברת?

מרים שכטר: אני מדברת על תקציב של קרוב לשלושה מיליון, ועם כל התוספות שאני מקבלת, זה מעל לשלושה מיליון.

בת-שבע שטראוכלר: מכובד מאד.

מרים שכטר: כן, בהחלט.

מרים שכטר: ואני יודעת בתוכי שמה שאני ארצה לעשות, לא יהיה מצב שאין כסף.

גילה פינקלשטיין: אבל יחד עם זה, כשאני רציתי להכניס את התוכנית הזאת אלי לבית הספר, לא הצלחתי.

גילה פינקלשטיין: לא יודעת למה.

גילה פינקלשטיין: מאד רציתי.

גילה פינקלשטיין: מעניין למה.

קריאה: עכשיו תצליחי.

מרים שכטר: התוכנית הראשונה היא: נמ"ש – נערות מובילות שינוי – שאותה יזמה - - -

בת-שבע שטראוכלר: גם אותה התחלנו בתל אביב.

מרים שכטר: נכון.

מרים שכטר: אותה יזמה שדולת הנשים.

מרים שכטר: ומפעילים אותה ביחד שדולת הנשים ומשרד החינוך.

מרים שכטר: התוכנית היום פועלת במעל ל-60 בתי ספר.

מרים שכטר: כאן כתוב 3,000 תלמידים, אבל זה 3,300, כולל במגזר הערבי.

יהודית גידלי: תלמידות, אני מניחה.

מרים שכטר: במגזר הערבי זה רק תלמידות, במגזר היהודי זה תלמידים ותלמידות, כי יש גם את המצב, שכדי להעצים בנות, אנחנו מחויבים גם לשנות את התפיסות של הבנים.

גילה פינקלשטיין: האם נערות מובילות שינוי זו התוכנית הזאת של כ"ן (כוח נשים)?

קריאות: לא.

קריאות: זה משהו אחר.

גילה פינקלשטיין: זה דומה מאד.

מרים שכטר: עכשיו, אפרופו מה שדיברתם, התוכנית בעצם יוצרת פלטפורמה נכונה לבחירות של תלמידות ליחידות לימוד, בחירות של תלמידות בצבא, בחירות של תלמידות בקריירה.

מרים שכטר: כלומר – זה מבחינתנו הערוץ המעמיק, הגדול, לשינוי עמדות של בנות.

מרים שכטר: כל מה שאת ציינת.

מל פולישוק-בלוך: אבל את שמה לב שזה 60 ולא 600.

מרים שכטר: השנה זה 60 ובשנה שעברה היו 50.

מרים שכטר: אנחנו הולכים ומפתחים.

מרים שכטר: וזה לא פשוט בתוך מערכת החינוך, לכן אנחנו לא עושים רק תוכנית אחת.

מרים שכטר: אילו זה היה 600, היו מסתפקים בתוכנית אחת.

מרים שכטר: בו בזמן אנחנו עובדים גם עם עובדי הוראה בכל הרמות.

מרים שכטר: מנהלים ומנהלות, מפקחים ומפקחות, מורות ומורים, גננות – עם כל הרמות אנחנו עובדים על שינוי התפיסות והעמדות שלהם ועל שינוי דרכי ההוראה, שאני אציין בהמשך.

מרים שכטר: במשך השנים, מאז שהשרה לימור לבנת נכנסה, אז אם עם בת-שבע עשינו 3000, היום יש כבר 13,000-14,000 גננות הוכשרו בתוכניות מעמיקות של 56 שעות, כל מי שהייתה כאן מורה יודעת ש-56 שעות זה בפירוש - - -

בת-שבע שטראוכלר: נקודת גמול.

בת-שבע שטראוכלר: בלי זה הן לא הולכות להשתלמות.

מרים שכטר: אנחנו נכנסים גם לחינוך הממלכתי-דתי, חברת הכנסת פינקלשטיין, זה לא היה קל.

מרים שכטר: יש לנו נשים מהחינוך הממלכתי-דתי שמסייעות לנו קצת לשנות ולהתאים את התוכנית, שתוכל להיכנס לשם.

מרים שכטר: גננות משם עובדות אתנו, מורות, היה לנו קורס לרבנים של בתי הספר והישיבות - - -

גילה פינקלשטיין: זה יפה.

גילה פינקלשטיין: לא ידעתי, זה חדש.

מרים שכטר: במכללת תלפיות יש לנו קורס מתמשך.

מרים שכטר: הסטודנטיות לומדות את הנושאים של השוויון בין המינים, במכללת אפרתה.

גילה פינקלשטיין: איפה הרבנים מעבירים את מה שהם למדו?

מרים שכטר: בישיבות שלהם.

מרים שכטר: פשוט לשנות את התפיסה.

מל פולישוק-בלוך: כמה רבנים היו בתוכנית עד היום?

מרים שכטר: זו הייתה קבוצה של עשרים רבנים, ואחרי פסח תתחיל עוד קבוצה.

גילה פינקלשטיין: זה חידוש גדול.

מרים שכטר: זה קטן, ובנסתר יותר מאשר בנגלה, אבל הדברים קורים.

גילה פינקלשטיין: אלה רבני צוהר?

מרים שכטר: ההשכלה שלי בנושא היא לא מספקת.

מרים שכטר: אבל כנראה.

גילה פינקלשטיין: לפי דעתי אלה רבני צוהר.

גילה פינקלשטיין: זה ברור.

מרים שכטר: אנחנו עושים קבוצות של נשים.

מרים שכטר: כמו שאמרתי, אני היום יותר ויותר מאמינה שנשים תשננה דברים, ונשים תיצורנה תרבות חברתית ואישית שונה.

מרים שכטר: ולכן, יש לנו קבוצות של נשים חילוניות ודתיות שיחד לומדות מהמקורות על נושא מעמד האישה.

מרים שכטר: יש לנו נשים ערביות, יהודיות ודתיות, שלומדות מהמקורות המוסלמים, הנוצרים והיהודים, על מעמד האישה.

מרים שכטר: יש לנו קבוצה שאנחנו קוראים לה "קבוצת חזון", שזו קבוצה של נשים מובילות בתחומן – שוב, יהודיות, ערביות, ממרכז הארץ, מהקיבוצים – ויחד אתן אנחנו בונים את התשתית לתפיסה האחרת שמקומן של נשים בהובלה של פרוייקטים של נושאים, שהיא הובלה מסוג אחר.

מרים שכטר: מהקבוצה הזאת יוצאים פרוייקטים מאד יחודיים, ואם יהיה זמן או במועד אחר, אני ארחיב.

מרים שכטר: קידום בנות במדעים ומתמטיקה – שוב, עם הרשות למעמד האישה קיימנו ימי עיון בכל רחבי הארץ.

מרים שכטר: בזמנו בת-שבע עבדה ברשות ועבדנו מולה, וקיימנו את הימים האלה, כשהמודעות במערכת החינוך במקצועות האלה של מדעים מדויקים במתמטיקה, הייתה מאד מאד נמוכה.

מרים שכטר: ועשינו את ימי העיון האלה עם האוניברסיטאות והמכללות, מהצפון ועד הדרום, אוניברסיטת תל אביב, מכון ויצמן, אוניברסיטת באר שבע, המכללה באוולין – לא השארנו, כמו שאומרים, רגב אדמה.

מל פולישוק-בלוך: לכמה משתתפות הגעתם?

מרים שכטר: היו מקומות שהיו מאתיים או שלוש מאות.

מרים שכטר: מנהלים ומנהלות, רכזי מקצוע, ראשי ערים – במכון וייצמן הגיע ראש העיר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו על זה נעשה דיון בשבוע הבא.

מרים שכטר: אני רוצה לציין שזה הניב פרי, כי מכאן אנחנו יוצאים עכשיו להשתלמויות עירוניות.

מרים שכטר: למשל, עיריית הרצליה בשנה הבאה תעשה השתלמות עירונית בנושא של קידום בנות במדעים ומתמטיקה.

מרים שכטר: אנחנו מוציאים חוברת לנושא, שמדברת גם ברמה התיאורטית וגם ברמה של שינוי שיטות הוראה, כדי שבנות תרצנה ללמוד את המקצועות האלה ולהצליח.

מרים שכטר: קידום בנות מחוננות.

מרים שכטר: תמונת המצב הייתה שפחות בנות הגיעו לכיתות של ילדים מחוננים.

עדי בר: אצלי למשל בכתה יש, מתוך 15 ילדים, 3 בנות.

גילה פינקלשטיין: איפה את לומדת?

עדי בר: אני לומדת גם בבית ספר רגיל, וגם בתוכנית למחוננים בשם יש"י – ילדים שוחרי ידע – והתחלנו כחמש בנות, ונשרו בנות במהלך הלימודים.

מרים שכטר: הבנות מגיעות מעט.

מרים שכטר: כשהן מגיעות לגיל ההתבגרות הן נושרות, כי הן רוצות חברות ואין להן חברות בכתה.

גילה פינקלשטיין: באופן כללי כשמגיעים לכתת מחוננים, בנות יש פחות מבנים?

מרים שכטר: הרבה פחות בנות מבנים.

יהודית אייזנר: גם בכיתות המדעיות יש פחות בנות מבנים.

מרים שכטר: מה שעשינו – שינינו את הקריטריונים לקבלה כדי שתתקבלנה יותר בנות, מלווים את התוכנית הזאת במעקב של מחקר, כדי לראות שאנחנו לא עושים טעויות בדרך, ואני מאמינה שתוך זמן לא ארוך תהיינה לפחות חמישים אחוז בנות בכיתות של מחוננים.

מרים שכטר: זאת השאיפה שלנו.

מרים שכטר: כאן אני מגיעה לפרוייקט הנוסף שהתחלנו אתו, וזה עם עמותת כ"ן, כוח נשים, שבו אנחנו משלבים בין מגדר, ממשל ופוליטיקה, והשיטה שבה התלמידים והתלמידות לומדים, היא שיטת הדיבייט.

מרים שכטר: אנחנו נכנסנו השנה ל-14 חטיבות ביניים ובתי ספר יסודיים.

מרים שכטר: התוכנית עובדת מאד יפה ואנחנו מקווים להרחיב אותה.

מרים שכטר: יחידות לימוד לבגרות.

מרים שכטר: זה החידוש, לדעתי, המאד מיוחד.

מרים שכטר: ביוזמתנו, אני אגיד ביוזמתי, פניתי לבית ספר שהם יודעים לעשות תוכניות ייחודיות, הצעתי להם סיוע של יועצת אקדמית, עשינו הכל כדי שבית הספר יוכל להגיש תוכנית ייחודית לאגף לתוכניות לימודים.

מרים שכטר: התוכנית אושרה והשנה התחילו כחמישים תלמידות ותלמידים ללמוד שתי יחידות לבגרות ומגדר.

בת-שבע שטראוכלר: בהרצליה, נכון?

מרים שכטר: בית הספר בהרצליה.

מרים שכטר: וכמו שכל מי שהייתה מורה יודעת, כל מה שהולך לבגרות מגיע עד הגן, בזרימה מאד מהירה.

מרים שכטר: בשנה הבאה גם בבית ספר אשל הנשיא יהיו שתי יחידות בלימודי מגדר לבגרות, פרופר.

מרים שכטר: ביקשו גם בבית ספר בתפן, ואנחנו עומדים לפתוח קורס בצפון, משום שיש הרבה בתי ספר שרוצים לבנות תוכניות ייחודיות.

מרים שכטר: נפתח קורס במכללת אורנים למורות, למורים, לאזרחות, לספרות, למדעי החברה.

מרים שכטר: מורים שקשורים או קרובים באוריינטציה, כדי שהם ילמדו לבנות תוכנית ייחודית ויהיה להם מספיק ידע בנושא של מגדר.

מרים שכטר: זו תהיה תוכנית דו-שנתית, שנתיים של לימודים מעמיקים, על רמה, ואז אנחנו יודעים שלפחות עשרים-שלושים בתי ספר יקיימו תוכניות ייחודיות.

מרים שכטר: שלא לדבר על כך שהיום בספרות – הייתה כל השנים יחידה אחת בנושא של נשים וכתיבה של נשים, אבל לא בחרו בה.

מרים שכטר: היום בוחרים ביחידה הזאת.

מרים שכטר: בתוך לימודי מדעי החברה השסע נשים-גברים הוא שסע שנלמד ביתר הרחבה, בלימודי הקולנוע לומדים על נושא של קולנוע של נשים ועל נשים.

מרים שכטר: אנחנו יותר ויותר רואים שהנושא נכנס וזורם בתוך מקצועות הלימוד.

מרים שכטר: השותפות עם היוהל"ן (יועצת הרמטכ"ל לענייני נשים), תא"ל דבורה חסיד – אנחנו עומדים להוציא ממש בחודשים הקרובים את החוברת: "לא לבנים בלבד".

מרים שכטר: הסיפור עוד התחיל עם סוזי, קודמתי, אלא שזה לוקח זמן, גם במשרד החינוך וגם בצבא.

מרים שכטר: מטרת החוברת היא, שוב, להסביר לבנות שהצבא זו פלטפורמה להמשך החיים בקריירה, בתעשייה.

בת-שבע שטראוכלר: הפוך ממה שיולי תמיר אמרה הבוקר באמצעי התקשורת.

בת-שבע שטראוכלר: היא אמרה שהצבא הוא לא המושיע של הבנות, ומהצבא לא צמחה אף חברת כנסת ואף מנכ"לית - - -

קריאות: זה לא סותר.

בת-שבע שטראוכלר: ושהיא קוראת לציבור הנשים לחדול מהסיפור של הצבא.

ורדה מור: מזל שהיא לא קוראת לנו להפסיק להתגייס.

מל פולישוק-בלוך: להפך, קיווינו שזה כבר יקרה.

גילה פינקלשטיין: שלום, חבר הכנסת דהאמשה, יש סיכוי שתהיה לכם חברת כנסת בקדנציה הבאה?

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אמרתי פעם שחברת הכנסת הראשונה שתיבחר ממפלגה ערבית, תהיה מאתנו.

קריאות: למה?

קריאות: הייתה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: לא שמתן לב.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אמרתי ממפלגה ערבית.

אביטל שחר: אבל אולי זה המקום לציין את חוסנייה ג'בארה שהייתה חברת הכנסת הערבייה הראשונה והייתה באמת פורצת דרך.

מרים שכטר: אנחנו מסייעות לצבא לקדם בנות להגיע למקצועות טכנולוגיים, לכל הקורסים הקדם-צבאיים.

מרים שכטר: הכנסנו גם בחוזר המנכ"ל את – יש היום מכינות באוניברסיטאות לקידום בנות במקצועות טכנולוגיים ומדעיים, שמשולמים בחלקם הגדול על ידי הצבא, ואנחנו משתפים אתן פעולה.

מרים שכטר: החוברת "לא לבנים בלבד", מטרתה שהבת המתגייסת יהיה לה ידע, מידע, הבנה, לפני שהיא מגיעה לצו הראשון ולגיוס הראשוני – כשאצל הבנים זה כמעט מובן מאליו, שהרי מהיום שהם נולדים כבר מדברים אתם על מה שהם יעשו בצבא.

מרים שכטר: הנושא של סטריאוטיפים מגדריים בספרי הלימוד – עם כניסתה של השרה לימור לבנת כשרת חינוך, אני חושבת שהפעילות הראשונה הייתה למנות ועדה שבראשה עמדה עורכת דין אלה גרא, שהייתה מנכ"לית שדולת הנשים.

בת-שבע שטראוכלר: היה לנו הכבוד להיות חברות בוועדה, גם לצופיה וגם לי.

מל פולישוק-בלוך: גם אורית רישפי הייתה פעילה בנושא הזה, וכדאי גם אותה להזכיר.

מרים שכטר: נכון מאד.

מרים שכטר: וההמלצות של הוועדה התקבלו כולן על ידי שרת החינוך.

מרים שכטר: הן עוגנו בתוך חוזר המנכ"ל, מעבר לדו"ח של הוועדה, ואז התחלנו בפעילות בתוך המשרד, איך מאשרים ספרי לימוד שנהיה בטוחים שהם גם עברו עריכה מגדרית.

מרים שכטר: והגענו גם ליום הזה.

צופיה מלר: יש לזה תוצאות נהדרות.

צופיה מלר: אני אספר על זה.

מרים שכטר: כן.

מרים שכטר: קבענו קריטריונים למי יכולה להיות עורכת מגדרית.

מרים שכטר: היום אנחנו מתחילים להיכנס גם לדברים שכותבים בתוך משרד החינוך ולבדוק אותם, ואני חושבת שזו פעילות מאד חשובה.

מל פולישוק-בלוך: מתי חוזר המנכ"ל יהיה בלשון נקבה?

מל פולישוק-בלוך: תציעי להם.

מל פולישוק-בלוך: הייתה לי פרופסורית, מרצה למשפטים, כשלמדתי משפטים, היא דיברה אלינו בלשון נקבה, הקריאה טקסטים בלשון נקבה - - -

קריאות: אורית קמיר.

מל פולישוק-בלוך: לא, לא.

מל פולישוק-בלוך: יש עוד.

מל פולישוק-בלוך: היא דוקטור, וההיא – פרופסור.

מל פולישוק-בלוך: והיא אמרה דבר כזה: גברים ונשים צריכים להתחיל להתרגל לשמוע את קול הנקבה, והגברים, במיוחד כשהם במיעוט באוכלוסייה, צריכים להתחיל להרגיש ולהפנים איך נשים מרגישות שפונים אליהן בלשון זכר.

מל פולישוק-בלוך: זה היה האני מאמין שלה, תוך כדי לימוד משפטים.

מרים שכטר: אני אסיים כאן, כל השאר תראו בכתובים.

מרים שכטר: אני רק אסיים בתערוכות.

מרים שכטר: מאז כניסתה של לימור לבנת כשרת החינוך, אנחנו בכל שנה, לציון יום האישה הבינלאומי, עורכים ועורכות תערוכה במשרד החינוך, והלובי של משרד החינוך הופך להיות בגלריה.

מל פולישוק-בלוך: התערוכה של נשים בספורט הייתה מדהימה.

מרים שכטר: השנה יש תערוכה.

מרים שכטר: שלחתי לכן.

מרים שכטר: לשדולת הנשים שלחתי עשרים הזמנות.

מרים שכטר: התערוכה הראשונה הייתה קריאה מזרחית, של נשים מזרחיות יוצרות, שגם הייתה מוצלחת ביותר, בשנה שעברה התערוכה הייתה של מורות לאמנות של אמניות, והשנה אנחנו עורכים תערוכה של תלמידות ותלמידים ממגמות לאמנות בנושא של נשים-גברים בראי המגדר, פשוט יצירות מדהימות של תלמידות ותלמידים מהממלכתי-דתי, חברת הכנסת פינקלשטיין, מבתי ספר ערביים וכולי.

מרים שכטר: ועוד היד נטויה.

מל פולישוק-בלוך: יופי.

מל פולישוק-בלוך: בהחלט רצויים מאד כל המעשים שלכם.

מל פולישוק-בלוך: אני גם פתחתי ואמרתי שאתם עושים הרבה מאד בתחום הזה, עדיין אני אומרת: ההיקף הוא פה קצת, ופה קצת ופה קצת – נכון שזה מתאסף למאות, אבל אני עדיין חוששת שאתם לא מגיעים לכל 4,000 ומשהו בתי ספר בישראל - - -

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אתן לא מגיעות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: בלשון נקבה.

מל פולישוק-בלוך: כן, נכון.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: לא מגיעות לכל בתי הספר, לכל עובדי ועובדות ההוראה ולכל התלמידים והתלמידות.

מל פולישוק-בלוך: אני חוששת שאין מספיק דגש להפנמה, דווקא אצל הבנים, לא רק אצל הבנות.

מל פולישוק-בלוך: אצל שניהם זה חשוב, אבל גם אצל הבנים צריך לעשות עבודה יותר יסודית, ובואו נשמע כרגע את שדולת הנשים.

מל פולישוק-בלוך: את מציגה?

אביטל שחר: אני אשמח שצופיה תתחיל.

אביטל שחר: יש לה פרספקטיבה גם של היסטוריה, גם של כיוונים.

אביטל שחר: ואני אוסיף אחר כך רק להווה.

צופיה מלר: הערה ראשונה – אני באמת רוצה להשלים את הדברים שאמרה מרים, שהיה לי הכבוד להימנות בוועדה הזאת שמינתה השרה, אבל אני רוצה להוסיף כאן הערה, שלמעשה הראשונה שדאגה לנושא הזה הייתה שרת החינוך, בשעתה, שולמית אלוני, והיא זאת שדרבנה אותי ועודדה אותי לעמוד בראש המחקר המקיף הראשון שנעשה בנושא הזה, בראש שמונים מורים, לבדיקת ספרי הלימוד.

צופיה מלר: אמנם, היא לא לוותה את זה בתקציבים, ואת זה אני חייבת לומר.

צופיה מלר: את כל התקציבים השגתי מהאקדמיה ולא מתקציבי משרד החינוך.

צופיה מלר: אבל חשוב להדגיש את זה כי זה היה המחקר המקיף הראשון על כל מקצועות הלימוד, בכל רמות הגיל השונות.

צופיה מלר: השלמה חשובה מאד לאפקט שכן יש לנו עכשיו – פונים אלי עכשיו מו"לים שמוציאים ספרי לימוד – וזה לא היה בעבר – ומבקשים ממני לערוך מגדרית, או לתת להם שמות של עורכים או עורכות מגדר.

צופיה מלר: אני לעת עתה עוד עומדת בנטל.

צופיה מלר: ומדובר בשני סוגי ספרים.

צופיה מלר: אל"ף, בספרים חדשים – הם מראש כבר יודעים שזה חייב לעבור עריכה מגדרית – אני עושה להם גם עריכה מגדרית וגם לשונית – אבל מה שחשוב לא פחות: הגיעו אלי לפני שבוע כמה ספרים שהם בני עשרים שנה, שהם בסדר.

צופיה מלר: עמדו בדיוק בכל מיני קריטריונים, וביקשו ממני עכשיו לשנות.

צופיה מלר: וההבדל הוא תהומי.

מל פולישוק-בלוך: תני לנו דוגמאות לגבי ההבדלים התהומיים בגישה.

צופיה מלר: קודם כל, לשון הפניה.

צופיה מלר: נתחיל בעניין הבנאלי הזה שכל הפניות הן בלשון זכר בלבד.

צופיה מלר: ואותם סטריאוטיפים שאנחנו מדברים עליהם.

צופיה מלר: הגבר הוא תמיד זה שיוצא לעבודה, והאמא מכינה את הארוחה, וכולי.

צופיה מלר: אפילו בשיעורי חשבון – אני מדברת גם על גילאים נמוכים יותר – "אב חילק ירושה בין שלושת בניו.

צופיה מלר: האם שלחה את בתה לקנות חומרים לעוגה".

צופיה מלר: או סתם דוגמאות שמופיעות: גיורא ואלי ויוסי, אבל בתוך ספר שלם, אין אף דוגמה של בת אחת, לעתים.

צופיה מלר: ואני בכוונה מזכירה את המתמטיקה, שזה כביכול לא היה צריך להיות.

צופיה מלר: ובכן, פה הדברים ממש ממש יתחילו להשתנות.

צופיה מלר: זה לגבי העניין של הסטריאוטיפים.

צופיה מלר: אנחנו ממש רואים תזוזה.

מרים שכטר: השנה נבדקו כשמונים ספרים.

מרים שכטר: לא היה כזה דבר.

צופיה מלר: כן.

צופיה מלר: וזה ממש חייב לתת את אותותיו, והגושפנקא הזאת של המשרד עושה את שלה ללא ספק.

צופיה מלר: הערה שניה שנראה לי חשוב להוסיף: מאד חשוב הפרוייקט של נמ"ש, ואני יושבת כאן גם מתוקף היותי חברת הנהלת שדולת הנשים, וזה נראה לי ממש חשוב.

צופיה מלר: אבל, אני בעד פיתוח של כיוון נוסף, וגם אותו הפעלתי כפיילוט.

צופיה מלר: בקדנציה הקודמת, כשהייתי חברת מועצת העיר תל-אביב יפו, וגם יועצת ראש העירייה לשוויון בין המינים, פיתחתי ערכה שמיועדת למורים.

צופיה מלר: הכוונה שלי היא למורים, אבל לא כנושא מגדרי לעצמו, אלא – וזה הדבר החשוב – דרך מקצועות הלימוד.

צופיה מלר: על זה הדגש.

צופיה מלר: אז ילמדו גיאוגרפיה מאספקט פמיניסטי, ויש הרבה דוגמאות.

צופיה מלר: גם בהיסטוריה, בתנ"ך, ילמדו מה עשו הנשים באותה תקופה שהגברים יצאו למלחמות.

צופיה מלר: לעורר שאלות.

צופיה מלר: אין לנו הרבה דוגמאות מן הספרות, אבל אנחנו חייבים לטפח את זה.

צופיה מלר: את אלה שיש, לטפל ולעודד.

צופיה מלר: כי החדירה הזאת דרך מקצועות הלימוד היא חשובה בעיני אפילו יותר מאשר לפנות ישירות, ולתת לזה כאילו אגף עצמאי.

צופיה מלר: גם מבחינת תקציבים של משרד החינוך – שלא צריך להקצות שעות לימוד מיוחדות – וגם מבחינת הכשרת המורים.

צופיה מלר: אז מכשירים את כל המורים בכל הדיסציפלינות, כולל המורים למתמטיקה – ולכן הבאתי קודם את הדוגמאות האלה.

מל פולישוק-בלוך: על העניין של הגיאוגרפיה אני מנסה לחשוב.

צופיה מלר: יש הרבה מאד.

צופיה מלר: מפני שאנחנו מוסיפים לזה את לימודי האנתרופולוגיה של תקופתנו – אגב, קיצצו עכשיו בגיאוגרפיה הרבה מאד, והפכו את זה יותר ללימודי מולדת, כמו שבהיסטוריה זה יותר היסטוריה של עם ישראל במקום היסטוריה כללית.

מל פולישוק-בלוך: לפני שתמשיכי, אני רוצה לומר דבר אחד.

מל פולישוק-בלוך: האוכלוסייה הערבית הפנימה את העניין, שמי שמשפיע הכי הרבה על הילדים אלה הנשים, האמהות.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, לפי מחקרים ולפי מה שאני קראתי, דווקא בקרב האמהות הערביות יש עכשיו מודעות יותר גדולה.

מל פולישוק-בלוך: ויש מודעות לתת להן יותר השכלה, לקדם אותן מבחינת ההשכלה, המודעות.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה דבר מושרש כל כך שלא צריך ללמוד את זה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: זה מובן מאליו.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: גם בספרות, גם בספרות הקדומה, ידוע שהאמא היא שעושה את הדור.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: היא עושה את הדורות.

מל פולישוק-בלוך: לכן צריך שהאמא תהיה ברמה יותר גבוהה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: וזה, אגב, מושרש גם מבחינה דתית.

מרים שכטר: אני רוצה לציין: למעלה מ-30% מההשתלמויות שלנו הן למגזר הערבי.

יהודית אייזנר: אני רוצה להגיד משהו בעניין הנשים הערביות.

יהודית אייזנר: אני ריכזתי בעבר את הקורסים להכשרת מנהלים מטעם משרד החינוך.

יהודית אייזנר: וראיינתי, במסגרת העבודה שלי, אפילו אלפי מורים ומורות מכל מהמגזרים.

יהודית אייזנר: אני אומרת, שהמהפכה של המאה ה-21 תהיה המהפכה הגדולה של הנשים הערביות.

יהודית אייזנר: זה פשוט לא יאומן.

יהודית אייזנר: מתוך מאות ראיונות, אלפי ראיונות, של הרבה שנים.

יהודית אייזנר: את פוגשת היום הרבה נשים משכילות - - -

קריאה: מזה זה מתחיל.

קריאה: מההשכלה.

יהודית אייזנר: מאמביציה.

יהודית אייזנר: קודם כל, אמביציה ענקית, באמת.

יהודית אייזנר: והן שועטות קדימה.

מל פולישוק-בלוך: מקומך לא מובטח בכנסת הבאה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני אמרתי את זה מתוך אמונה.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני חייב, לצערי, לצאת.

עבד-אלמאלכ דהאמשה: אני מברך אתכן.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

צופיה מלר: רק משפט סיום אחרון.

צופיה מלר: אני מאמינה – כמי שעוסקת בהכשרת מורים רק ארבעים שנה – אני מאמינה גדולה ביכולתם של המורים להעביר את המסר הזה, ולא תמיד רק להיות תלויים באנשים שהוכשרו ספציפית לתחום הזה.

צופיה מלר: ולכן, נדמה לי שהמגמה שעכשיו צריכה לשלוט במשרד היא להכשיר את המורים במקצועות הלימוד השונים, לגלות את האספקטים המיוחדים, הפמיניסטיים, דרך מקצועות הלימוד.

מרים שכטר: אני מאד מודה לך, אבל את מתפרצת לדלת פתוחה, כי זה מה שאנחנו עושים.

מרים שכטר: רק זה נראה לי מובן מאליו.

מרים שכטר: לכן לא ציינתי.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: בת שבע.

בת-שבע שטראוכלר: נתחיל מזה שכמי שהייתה מורה במשך שלושים שנה בחינוך היסודי ובחינוך העל-יסודי בעפולה, ובוגרת סמינר אורנים – קריית טבעון – מעולם, לא בלימודים ולא בהוראה, לא הוזכרו המילים שוויון בין המינים.

בת-שבע שטראוכלר: זה לא היה קיים.

בת-שבע שטראוכלר: המושג הזה לא היה קיים.

יהודית גידלי: בגלל שהיה שוויון.

בת-שבע שטראוכלר: כן.

בת-שבע שטראוכלר: היה מאד שוויון.

בת-שבע שטראוכלר: כל המורות היו מורות, והמנהל היה מנהל, והיה מורה לספורט.

בת-שבע שטראוכלר: וככה התנהלתי-התנהלנו לא שנה שנתיים, שנים רבות.

בת-שבע שטראוכלר: אני פשוט נדהמת ממה שקורה היום, ואני רוצה להגיד לכם – לפני שמרים התחילה לדבר, אני עברתי על הדבר הזה, ולא ידעתי שהיא תהיה הראשונה שתדבר.

בת-שבע שטראוכלר: רציתי לומר שזה פשוט מדהים, הכל.

בת-שבע שטראוכלר: אני גאה בכל מיני – בתל אביב התחלנו על גננות, ומהגננות האלה, איזה – ואין לזה סוף, אין לזה גבול, והשמיים הם לא הגבול, אפילו.

בת-שבע שטראוכלר: אפשר עוד לגעת ולעשות, ולקדם עוד את הנושא של חינוך לשוויון בין המינים.

בת-שבע שטראוכלר: בתל אביב, כשהתחלנו עם גננות, עברנו למורות למתימטיקה, עשינו כנס גדול, עברנו לחינוך משלים, חינוך חברתי – כל רכזי החינוך – רונית תירוש הייתה ראש אגף החינוך בעיריית תל אביב.

בת-שבע שטראוכלר: זה מעניין איך שהגלגלים מסתובבים.

בת-שבע שטראוכלר: והיא נתנה את ברכתה בכל מפגש מהסוג הזה, ואחר כך, לקראת סוף הקדנציה שלי בעירייה, נגענו במועצות תלמידים, הבאנו את כל מועצות התלמידים ועשינו כותרת על הקיר: נערות ונערים מובילים שינוי.

בת-שבע שטראוכלר: ומכאן בא השם לשדולת הנשים – ותמיד מציינת את זה רינה ברטל – שאת השם הביאה בת שבע.

בת-שבע שטראוכלר: נערות ונערים מובילים שינוי.

בת-שבע שטראוכלר: וכמובן, שמה ששדולת הנשים עשתה, התוכנית של נמ"ש, זה מפעל.

בת-שבע שטראוכלר: ואין לי מילים.

בת-שבע שטראוכלר: אני עוד זוכרת את מרים בראשית תפקידה, ואיזו פריצת דרך יוצאת מן הכלל - - -

מל פולישוק-בלוך: נכון מאד.

בת-שבע שטראוכלר: ושרת החינוך.

בת-שבע שטראוכלר: אני לא - - -

קריאות: את לא צריכה לדבר.

בת-שבע שטראוכלר: אחרים ידברו עליה בשבחה.

מל פולישוק-בלוך: מרוב זה שאנחנו תמיד מבקרים, אנחנו גם נהנים לתת מחמאות, כשצריך.

ורדה מור: אפשר עוד משהו קטן?

ורדה מור: אני מאד התרשמתי מכל הדברים שמרים הציגה.

ורדה מור: אני חושבת שהפעילות היא מאד מרשימה.

ורדה מור: אולי בגלל שאני לא מתחום החינוך אני כל כך מתרשמת.

ורדה מור: אבל יחד עם זאת, ראיתי שבנושא שנראה בעיני החשוב ביותר, של קידום בנות למקצועות טכנולוגיים, אין כל כך הרבה עשייה, באופן יחסי.

ורדה מור: ערכתם ימי עיון למנהלים.

ורדה מור: לפי הנתונים שפורסמו היום בבוקר, מכל המקצועות, שיעור הנשים במקצועות הטכנולוגיים הכי נמוך.

ורדה מור: ויכול להיות שלכן אנחנו מקבלים את התוצאה שנשים מרוויחות פחות.

ורדה מור: מפני שהיום המשרות הגבוהות הן במקצועות הטכנולוגיים.

ורדה מור: השאלה היא אם יש איזושהי אפשרות לתת יותר דגש על קידום נשים למקצועות הטכנולוגיים, היכן שנמצאות המשכורות הגבוהות, ההשפעה הגבוהה.

ורדה מור: יכול להיות שזה ישנה לנו את הכל.

ורדה מור: כי צריכים להתחיל בדבר הזה מגיל צעיר, ולהתגבר על החסמים שיש, לפעמים, לבנות, שהן לא צריכות להצטיין במתמטיקה וכולי.

מל פולישוק-בלוך: ורדה, בשבוע הבא מציינים במדינה את יום המדע.

מל פולישוק-בלוך: ב-14 במרץ זה "יום איינשטיין".

מל פולישוק-בלוך: ועושים יום המדע.

מל פולישוק-בלוך: בשנה שעברה, כשהייתי יושבת ראש ועדת המדע, עשיתי - - -

בת-שבע שטראוכלר: עשית דבר מאד יפה.

מל פולישוק-בלוך: עשיתי גם על נושא של נשים בדיוק בתחום שאת דיברת עליו, מדע וטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שעכשיו אני בחינוך, אז הישיבה שלנו ביום שני הקרוב תהיה בנושא הזה של תלמידות בתחומי המדעים, המתמטיקה, איך אנחנו מעודדים את התלמידות לפנות יותר לערוצים האלה.

בת-שבע שטראוכלר: מאה שנה לגילוייו?

מל פולישוק-בלוך: לא, זה משהו אחר.

מל פולישוק-בלוך: מציינים השנה מאה שנה לגילוייו המדהימים של איינשטיין, ולכן 2005 נחשבת כשנת איינשטיין.

מל פולישוק-בלוך: מעבר לזה, ב-14 במרץ בכל שנה, אנחנו מציינים את יום המדע הלאומי, משום שזה יום ההולדת של איינשטיין.

מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו מציינים בוועדת החינוך את הנושא הזה, יש יום מדע לאומי, יש כנס גדול, ואני כבר אומרת לכן שאתן מוזמנות, בעשר, עם ראש הממשלה, יש כאן תערוכה.

מל פולישוק-בלוך: זה לגבי איינשטיין.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת כרגע על הנושא הספציפי שאת העלית – הכוונת בנות לכיוון המדעים.

מל פולישוק-בלוך: על זה נדבר ביום שני בהרחבה.

מל פולישוק-בלוך: מרים, אני אשמח אם תבואי, ואנחנו נביא גם את הגורמים האחרים במשרד החינוך כדי לראות איך אנחנו מקדמים את הנושא.

מל פולישוק-בלוך: זה, נדמה לי, בשעה 9:00 ביום שני הקרוב.

ורדה מור: אני אשמח אם תוזמן נציגה מהשדולה.

מרים שכטר: אני פותחת כנס באחווה.

מל פולישוק-בלוך: הנה, אז אנחנו עכשיו אומרים לכן.

מל פולישוק-בלוך: תשלחי מישהי.

אביטל שחר: אני רוצה להתייחס לכמה נקודות בקצרה.

אביטל שחר: כל הזמן, במשך כל הדיון, שואלים: כמה, כמה.

אביטל שחר: כל הזמן את העניין המספרי.

אביטל שחר: אז מי אם לא השדולה תרצה להכפיל, לשלש ולעשר, אבל חשוב לציין שהפרוייקט הזה מתפתח גם ערכית, רעיונית.

אביטל שחר: למשל עכשיו, מתוך הבנה שגם לחינוך הבלתי פורמלי, למשל, יש מקום ולא רק בחינוך הפורמלי, התחלנו לחשוב על נערות במצוקה – תוכנית נמ"ש לנערות במצוקה – שלא נמצאות במסגרות הפורמליות.

אביטל שחר: אנחנו מוצאים אותן במרכזים קהילתיים, ברשויות הרווחה.

מל פולישוק-בלוך: אני מפנה את תשומת לבכם: סעו לנצרת עלית, שוועדת החינוך הייתה שם בסיור ביום ראשון, יש שם מועדון ייחודי בארץ לנוער בסיכון.

מל פולישוק-בלוך: הרבה מאד בנות ראינו שם שאלמלא המועדון הזה הן היו ברחוב – ואני לא צריכה לתאר לכן מה המשמעות של בנות ברחוב – וזה פשוט מדהים.

מל פולישוק-בלוך: ואם תיקחו ותאמצו את הגישה שיש שם – שמו ראובן, נדמה לי, המנהל - זו פשוט עבודת קודש מאד ייחודית.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי – גם הוא אומר – אין מקום נוסף כזה בארץ.

מל פולישוק-בלוך: שווה לראות.

אביטל שחר: אני רוצה לספר מה מתרחש בימים אלה בניו-יורק.

אביטל שחר: כפי שכולנו יודעות, מתרחשת הוועידה בייג'ין פלוס עשר, שאליה נסעה יושבת ראש השדולה, רינה בר-טל, להגיש דו"ח צללים לגבי מצב הנשים בעולם בנושא חינוך.

אביטל שחר: נמ"ש קיבלה אירוע שנקרא "אירוע לוואי" או "אירוע צד" – אני לא יודעת איך לתרגם אותו לעברית – בכל אופן, במהלך הוועידה היה אולם שבו למעלה ממאה אנשים מתעניינים בתוכנית שנחשבת בעולם למאד מאד ייחודית.

אביטל שחר: ורינה מספרת ששאלות וכרטיסי ביקור והמשך קשרים, והתעניינות – מי יודע, אולי תקציב החינוך בייצוא מתעסק ונמכור את התוכנית ונתעשר כולנו.

אביטל שחר: אבל זה באמת נחמד שנמ"ש היא איזשהו דגל.

מרים שכטר: גם במשרד זה ספינת הדגל של השרה.

מרים שכטר: היא מגיעה לרשות מקומית, דבר ראשון היא שואלת אם יש את זה שם.

מל פולישוק-בלוך: טוב, אבל ספינת דגל שמגיעה לשישים בתי ספר, זה לא ממש ספינת דגל.

אביטל שחר: נכון.

אביטל שחר: אז צריך באמת יותר תקציב.

אביטל שחר: זה פרוייקט בן ארבע שנים בסך הכל, ובארבע שנים זו צמיחה יפה מאד של פרוייקט.

אביטל שחר: יש לנו את כל הכוונות להמשיך.

אביטל שחר: אנחנו גם הרבה פעמים מבחינה תקציבית אומרים: עד כאן השנה.

אביטל שחר: ואני מקווה שזו לא תהיה מגבלה.

אביטל שחר: נאמרו כאן שני דברים, בנושא טרמינולוגיה ובנושא של צה"ל.

אביטל שחר: אז אנקדוטות: גם השדולה מתעסקת מאד בנושא נשים בצה"ל, והיום יש גם את הפאנל בוועדה לקידום מעמד האישה, שמתעסק בעשור לבג"ץ אליס מילר, ושם כמובן יעלו דברים מעניינים.

אביטל שחר: לא רק החוברת הזאת בצה"ל, צריכים באמת שינוי גישה.

אביטל שחר: אני מחזיקה כאן כתגובה רשמית של השדולה – סתם לספר לכן, אפילו שאני הורסת את המומנטום – חוברת הכנה לקורסי קצינים וקצינות בבה"ד 1, שבה יש רשימות שהנערים והנערות המופלאים שלנו צריכים לשנן כדי לעבור את מבחן הכניסה לבה"ד 1.

אביטל שחר: אז כשהם צריכים לשנן רמטכ"לים אין לי מה לומר וכשהם צריכים לשנן נשיאים אין לי מה לומר, אבל כשהם צריכים לשנן ולהגיד שמות של אנשי רוח ומנהיגים, ויש שם עשרים דמויות וחנה סנש אחת – הכל גברים.

יהודית גידלי: מה עם חביבה רייך?

אביטל שחר: אין חביבה רייך.

אביטל שחר: על מה את מדברת?

אביטל שחר: מילא אם היה שם – באמת, אם מדובר רק על רבנים, קטונתי.

אביטל שחר: מה אני אביא להם?

אביטל שחר: אבל חיים חפר שם, חיים גורי שם, עמוס שם.

אביטל שחר: לא נמצאה משוררת אחת, לא נמצאה סופרת אחת?

מל פולישוק-בלוך: נעמי שמר איננה?

אביטל שחר: לא.

אביטל שחר: רבותי, הנתונים שאני מציגה הם אמת.

אביטל שחר: מי שרוצה לעיין בחוברת - הכנה לכניסה לבה"ד 1.

אביטל שחר: חינוך מנהיגי העתיד.

מל פולישוק-בלוך: מי הכין את זה?

אביטל שחר: הצבא.

אביטל שחר: אז יש לנו עוד מה לעשות.

מרים שכטר: אני מדברת על בית ספר.

מרים שכטר: אני לא צבא.

מרים שכטר: אגב, הם לקחו את התוכניות שלנו להעתיק אותן.

אביטל שחר: בסדר גמור.

אביטל שחר: אז זה מה שאני אומרת, אולי גם כאן יש מקום לשיתופי פעולה.

מל פולישוק-בלוך: במאה אנשי ציונות – כמה נשים יש?

קריאה: מאה מושגי ציונות.

מרים שכטר: אני לא יודעת כמה, אבל אני יודעת שיש.

מל פולישוק-בלוך: מתפקידך לדעת כמה.

קריאה: אבל זה בעבר.

קריאה: בעתיד זה ייראה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: לא, לא.

מל פולישוק-בלוך: זה חדש.

מל פולישוק-בלוך: זה חדש.

עדי בר: בשנה שעברה היינו צריכים ללמוד עשרים נשים מתוך המאה.

גילה פינקלשטיין: אבל זה מושגים, זה לא רק אנשים.

עדי בר: כעיקרון, המחנכת שלי ויתרה בשבעים.

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת: מתוך המאה יש עשרים נשים?

עדי בר: לא קיבלנו רשימה.

עדי בר: המחנכת שלי העבירה כל פעם שיעור על משהו אחר.

מל פולישוק-בלוך: אה, זה לא אותו דבר.

מל פולישוק-בלוך: תבדקי, שווה לדעת.

אביטל שחר: אגב, התוכנית הזאת של מאה מושגי ציונות, מונחלת גם לקהילות שלנו בארצות הברית, בתוכנית נסי, וגם שם תראו את מיעוט הנשים.

אביטל שחר: בנושא טרמינולוגיה – זו סתם אנקדוטה.

אביטל שחר: אגב, גם בלימודי המשפטים, שלך ושלי, תמיד אמרנו שמעון וראובן, אף פעם אני לא זוכרת רחל ולאה בשום דוגמה, של שום פסיקה - - -

גילה פינקלשטיין: נכון.

אביטל שחר: ודבר נוסף – כשאנחנו עובדות בשדולה על תיקוני - - -

מל פולישוק-בלוך: זה נובע, דרך אגב, גם משנים עשר השבטים.

מל פולישוק-בלוך: בשבטים היו רק גברים.

קריאה: אבל יש דמויות של רחל ולאה.

אביטל שחר: זה לא חשוב.

אביטל שחר: אנחנו, כשאנחנו עובדות בשדולה על תיקוני חקיקה או הצעות חוק חדשות, אנחנו מנסות להנחיל מושגים קצת רדיקליים, ואין לנו שום בושה ויש לנו גאווה לכתוב אישה, לרבות איש.

אביטל שחר: אולי זה יחולל איזשהו שינוי.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: נשיאת הדסה ישראל.

מרים גרייבר: אני קודם כל רוצה לברך אותך, מרים, על הפעולה הברוכה שאת עושה.

מרים גרייבר: אני רוצה להגיד לכן שאני מאד נהנית כאן, ואני בעד כל מה שאתן אומרות כי זה בהחלט נכון, ואני חושבת שבהיסטוריה אנחנו יכולות ללמוד על הרבה יותר נשים בהיסטוריה – יש לנו נשים שאנחנו יכולות ללמוד עליהן.

מרים גרייבר: הגברת הראשונה שהקימה את המכללה בישראל הייתה גברת קאנטון, מכללת סליגסברג, הנרייטה סאלד - - -

אביטל שחר: איך היא לא מופיעה שם?

אביטל שחר: איך היא לא מופיעה שם?

מרים גרייבר: אבל, אני רוצה להגיד לכם:

מרים גרייבר: אצלנו בהדסה בריאות האישה נמצאת בראש הנושאים, ולצערנו הרב, גם אצל הרופאים יש הפליה גדולה מאד של נשים.

מרים גרייבר: ואנחנו בהחלט ביקשנו את הבדיקה של הפקולטה לרפואה, להכניס שיעור לגברים, מפני שכאשר נשים מגיעות לבית החולים עם כאבים, הרופאים אומרים להן: קחי אספרין וקחי הביתה, והרבה פעמים נשים מתות כי הם לא שמים לב שזו מחלת לב.

מרים גרייבר: וזה לא קורה אצל הגברים, שמיד מכניסים אותם למיון.

קריאות: - -

מרינה סולודקין: בוועדה למעמד האישה היו ישיבות שלמות על כך שיש אפליה של נשים בחדרי מיון.

מרים גרייבר: נכון.

מל פולישוק-בלוך: כן, אבל אנחנו עכשיו מדברים בהיבט של החינוך, והגברת מדברת על כך שצריך לחנך את הרופאים להתייחסות אחרת.

מל פולישוק-בלוך: על זה מדובר.

מרים גרייבר: כן.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה גבירתי הצעירה.

עדי בר: אני כאן מטעם מועצת התלמידים והנוער הארצית.

עדי בר: אני מכפר סבא, כתה ט'.

עדי בר: היה לי מאד חשוב להגיד.

עדי בר: דובר כאן על כך שבנות לא מעודדות ללמוד מדעים ולהצליח.

עדי בר: אצלנו בכפר סבא, כשממיינים אותנו למגמות, מעודדים את הבנות בדיוק כפי שמעודדים את הבנים להצליח ולהשקיע.

עדי בר: ואפילו יש לנו בהקבצה למתמטיקה הרבה יותר בנות מאשר בנים.

מל פולישוק-בלוך: חטיבת ביניים?

עדי בר: כן.

ורדה מור: השאלה היא מה יקרה כשתגיעו לבגרות, כמה בנות ייקחו חמש יחידות במתמטיקה וכמה בנים.

עדי בר: הרבה בנות, לפי מה שהבנתי.

עדי בר: בגרות אצלנו בקולנוע היא חלק מבגרות בפרסום.

עדי בר: בפרסום מלמדים אותנו על פי השיטה הרגילה של הפרסום היום, מפלים.

עדי בר: כשאישה מצולמת בפרסומת ליד גבר, היא בדרך כלל תהיה נמוכה יותר מהגבר, הצילום בדרך כלל יתרכז בצילום לאורך שלה, בשפתיים שיהיו בדרך כלל מלאות, בעיניים שבדרך כלל ישדרו איזשהו מבט מיני, וזו בעצם שיטה ששוטפת לחברה הזאת את המוח.

קריאות: - -

עדי בר: והיום אמצעי התקשורת זה חתיכת כלי.

עדי בר: אז אני חושבת שאם נחנך – בתוך החינוך לפרסום, בתוך מגמות הקולנוע – שזאת לא השיטה הנכונה לפרסם, זה באמת יוכל לעשות איזשהו שינוי.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה רעיון מצוין.

מל פולישוק-בלוך: מי את, גבירתי הצעירה?

עידן חלילי: אני עידן חלילי, אני כרגע בשנת שירות לפני צבא.

עידן חלילי: אני מארגון ליד, שזה ארגון של פיתוח מנהיגות צעירה.

עידן חלילי: לא באתי מטעמו היום, אבל - - -

קריאה: איזה ארגון?

עידן חלילי: ליד – להנהיג, באנגלית – במסגרת הארגון יש לי פרוייקט של הרצאות שאני ועוד קבוצה של נערים ונערות מרצים בבתי ספר תיכוניים, על סחר בנשים וזנות.

בת-שבע שטראוכלר: ככה, נכנסים לבתי הספר ונותנים הרצאות?

עידן חלילי: זה לא מאד קל להיכנס לבתי הספר, אבל כן.

עידן חלילי: אני יכולה להגיד שבתי ספר שנכנסנו אליהם בהחלט היה קל להיכנס אליהם שוב.

עידן חלילי: קשה קצת להיכנס בהתחלה, אבל מצליחים.

עידן חלילי: וכאחת שמרצה, אני באמת רואה איך הכיתה עוברת תהליך שם.

עידן חלילי: זה מתחיל מלשאול אותם על אסוסיאציות ומקבלים סטיגמות לגבי זנות ומיניות האישה בכלל, ואחרי שעוברים את השלב של הנתונים אנחנו בדרך כלל מקיימים בכיתה דיון, ויש הרבה מיתוסים שקשורים בזנות, אבל גם בעובדה שמתייחסים לנשים בכלל כאל נחותות או כאל חפץ, והזנות היא המקרה הקיצוני ביותר של כך בחברה.

עידן חלילי: ואני חושבת שזה מאד משפיע.

עידן חלילי: אני רואה את התגובות של התלמידים שמסתכלים על זה אחרת אחרי ההרצאות.

מל פולישוק-בלוך: זו יוזמה פרטית של קבוצה של נשים?

מל פולישוק-בלוך: מי עומד מאחורי זה?

עידן חלילי: ארגון ליד זה ארגון ארצי שמפתח מנהיגות צעירה באמצעות פרוייקטים.

עידן חלילי: בני הנוער שנמצאים בו יוזמים פרוייקטים בכל תחום שהם רוצים.

עידן חלילי: אני הגעתי לתחום הזה של סחר בנשים, זו הייתה הבחירה שלי וזה היה הפרוייקט שלי.

מל פולישוק-בלוך: מאיזה בית ספר את?

מל פולישוק-בלוך: מאיזה ישוב בארץ?

עידן חלילי: למדתי בתיכון אזורי מגידו, סיימתי כבר ללמוד.

עידן חלילי: ואני ממשמר העמק.

מל פולישוק-בלוך: לכמה בתי ספר אתם מגיעים?

עידן חלילי: זה לא קבוע.

עידן חלילי: מנסים להיכנס לעוד ועוד.

מל פולישוק-בלוך: ממוצע בשנה?

עידן חלילי: זה התחיל לקראת סוף השנה שעברה, שבה לא הספקנו להיות, ממש.

עידן חלילי: השנה היינו בערך בארבעה בתי ספר, שזה להרצות לכל השכבה – כל כיתה לחוד – בתקווה לעוד.

מל פולישוק-בלוך: יפה מאד.

מל פולישוק-בלוך: טוב, בואו נשמע מהרשות.

אדריאנה באומל: אני רוצה לברך את משרד החינוך ואת מרים שכטר על הפעילות המבורכת וגם להזכיר שכל היחידה הזאת החלה גם בתמיכתה של הרשות לקידום מעמד האישה.

אדריאנה באומל: מרים הזכירה את הפרוייקטים המשותפים.

אדריאנה באומל: למשל, עם המורות למתמטיקה שעשינו בשיתוף וכרגע יש לנו מגעים לגבי פרוייקטים חדשים בנושא של שוויון, גם באמצעות מורות לאמנות.

אדריאנה באומל: הרשות עשתה קורסי מנהיגות בכחמישים יישובים, באמצעות היועצות לקידום מעמד האישה, כדי להכשיר סוכנות שינוי בשטח, כשבתוך זה נמצאים הנושאים של שוויון בין המינים, וזה היה מאד חזק.

אדריאנה באומל: עשינו גם יום עיון ליועצות למעמד האישה כדי להציג את התוכנית של משרדי הרווחה והחינוך, בנושא של זוגיות ללא אלימות.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: קודם כל, חג שמח.

מרינה סולודקין: בקהילת יוצאי ברית המועצות השמונה במרץ הוא חג עממי.

מרינה סולודקין: מהבוקר אני מקבלת טלפונים ומתנות, זה יום מאד מאד יפה.

מרינה סולודקין: ומה שאני רוצה לומר לכם – אני במדינת ישראל 14 שנה, ואני רואה שינויים שאולי אתם לא רואים אותם.

מרינה סולודקין: כי אני, להפתעתי, הגעתי למדינה שהיה בה אי שוויון בולט.

מרינה סולודקין: אני אף פעם לא חשבתי שבמדינת היהודים, שהיא מדינה מערבית, יש אי שוויון של נשים.

מרינה סולודקין: אני עבדתי באוניברסיטה העברית ולתדה

מרינה סולודקין: מתי ראיתי גם שם אי שוויון.

מרינה סולודקין: חשבתי שבחברה אקדמית אין תופעות של אי שוויון, אבל ראיתי שזה גם מוקד של אי שוויון מבחינה מסוימת.

מרינה סולודקין: אבל, אני רואה מגמות שאומרות לי שאנחנו במהפכה שקטה.

מרינה סולודקין: מהפכה נשית.

מרינה סולודקין: אני הגעתי לכנסת בשנת 1996, והיו בכנסת אז רק שבע חברות כנסת, וביניהם אני וסופה לנדבר.

מרינה סולודקין: עכשיו יש לנו 18 חברות כנסת, ובליכוד תשע.

מרינה סולודקין: בליכוד, שכל הזמן היו אחת או שתיים – לימור ונעמי.

מרינה סולודקין: וגם כשאנחנו רואים את הנתונים – נשים בלימודים הגבוהים, נשים שכותבות תזה – אני חושבת שאנחנו הולכים לעתיד טוב יותר.

מרינה סולודקין: אולי לאט, אבל המשימה שלנו, של ועדות כנסת, של ארגוני נשים, של אנשי ציבור, היא לקדם ולזרז.

מרינה סולודקין: ואני צריכה להדגיש שמה שעשה ראש הממשלה בקדנציה הזאת, שיש לנו שרת משפטים, שרת חינוך – שזה גולת הכותרת, כי עכשיו אלה המשרדים ברמה הכי גבוהה שיכולים להיות – זה דבר גדול.

מרינה סולודקין: ואנחנו צריכים לעודד את זה, לומר ולהדגיש, כדי שראשי הממשלה הבאים צריכים לדעת את זה שהחברה מעריכה את זה.

מרינה סולודקין: וגם נשים רואות שיש התקדמות.

מרינה סולודקין: יש צד אחר, שאני לא אוהבת, ואני רוצה לומר לכן ולהדגיש שצר היה לי שמאה שנה לגולדה מאיר לא הייתה חגיגה ממשית.

מרינה סולודקין: אפילו הייתי צריכה לבקש שיפרסמו בול.

מרינה סולודקין: זה לא היה מובן מאליו.

מרינה סולודקין: ואני רואה חוסר כבוד לאישה שהייתה ראש הממשלה של מדינת ישראל, בזמן שבמדינות אחרות לא היו ראשי ממשלות נשים, לא כמו עכשיו שיש במדינות סקנדינביה ראשי ממשלה, ויש קונדוליסה רייס, והילרי קלינטון.

מרינה סולודקין: היא הייתה ראש ממשלה בזמן שכל העולם של הפוליטיקה היה גברי.

מרינה סולודקין: וחוסר הכבוד והחסרונות של הזיכרון ההיסטורי שלנו, פוגע.

מרינה סולודקין: אני יודעת שלכולכן יש חשבון עם גולדה מאיר - - -

יהודית אייזנר: אם היא הייתה ראש ממשלה בתקופת - - - הימין - - -

מל פולישוק-בלוך: לא כל משפט, יהודית - - -

יהודית אייזנר: בטוח שכולם היו עולים לרגל.

מל פולישוק-בלוך: יהודית, את כל דבר צריכה להעיר.

מל פולישוק-בלוך: תני לחברת הכנסת לסיים.

מרינה סולודקין: אז אפילו שאני מהליכוד, הייתי צריכה להגיד את זה מעל במת הכנסת, שאני רואה בזה פגיעה בזיכרון ההיסטורי של מדינת ישראל וממילא, תהיה גם ישיבה כאן בוועדת החינוך, בגלל שמליאת הכנסת העבירה את הנושא של הזיכרון לגולדה מאיר לדיון בוועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אה.

מל פולישוק-בלוך: יפה.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: כן, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: בקיצור.

יהודית אייזנר: ממש בקצרה.

יהודית אייזנר: קודם כל, אני מברכת את החברות מחוללות השינוי, ואין ספק ששינוי שיהיה טבעי ולא מלאכותי, יחול רק דרך החינוך, וזה עניין של תהליך, תהליך ארוך, אבל זה בעצם התהליך הנכון והטבעי.

יהודית אייזנר: כל מה שעושים היום זה קוסמטיקה.

יהודית אייזנר: אותו גוף שבעצם מחולל את השינוי בתוך המשרד, הולך לפטר את המורות שבעצם אמורות לחולל את השינוי.

יהודית אייזנר: אנחנו רק צריכות לזכור: ביום האישה שעל הפרק - - -

מרים שכטר: זה לא שייך לנושא.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לארגון המורים - - -

יהודית אייזנר: אני רק רוצה לסיים.

יהודית אייזנר: ביום האישה, עומדות לפיטורין מורות.

מרינה סולודקין: זה מגמתי.

מל פולישוק-בלוך: סיימת?

יהודית אייזנר: כן.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה – ואני גם רוצה לכתוב את זה במסקנות של הישיבה הזאת – אני קוראת למורות בישראל להעמיד בראשון, בראש הארגונים שלהן, נשים, כדי שיילחמו יותר טוב בעד זכויות המורות.

קריאות: נכון.

קריאות: נכון מאד.

רבקה שקד: היה עכשיו דיון בוועדת העבודה בנושא, ואני הייתי חייבת להיות שם, כי אנחנו בכל זאת המעסיק הגדול ביותר, נציבות שירות המדינה.

רבקה שקד: אבל אני הזדרזתי לצאת משם ולהגיע לכאן, כדי להביע באמת את כל ההערכה ואת כל ההוקרה לעבודה של משרד החינוך בכלל ולמרים שכטר בפרט – יש לי את הכבוד גם להכיר אותה וגם לשתף פעולה.

רבקה שקד: אפילו לשבת במכרז – וזו בחירה שלי.

רבקה שקד: אני מאד גאה על זה.

רבקה שקד: וגם, באמת, הוקרה למדיניות המוצהרת של המשרד – כמובן, השרה – על כל מה שנעשה בתחום הזה.

רבקה שקד: אני עוד מבקשת לציין שאנחנו, באמצעינו הדלים, עוסקים בפעולה של חינוך מבוגרים, למעשה, בנושא של שוויון הזדמנויות, כבר למעלה משמונה שנים.

רבקה שקד: מאז שהוקם האגף לקידום נשים.

רבקה שקד: אלפים ועשרות אלפים של עובדי מדינה עברו הכשרות ברמות שונות בנושא של שוויון הזדמנויות, של מניעת הטרדה מינית, של מניעת אלימות כלפי נשים.

רבקה שקד: אנחנו עובדים הרבה גם עם גברים בתוכניות שהן דומות לתוכניות שמשרד החינוך מריץ יחד עם השדולה.

רבקה שקד: אני – וזה המשפט האחרון שלי – אני עצמי מרצה הרבה בתחום הזה, וכמעט ואין הרצאה – בעיקר כשעומדים מול גברים, ואחרי שמסבירים להם על כל החקיקה וההעדפה המתקנת וכל מה שאנחנו עושים – שלא קם מישהו שנפל לו האסימון, ואומר: אבל אם ככה צריך להתחיל בחינוך, צריך להתחיל מכיתה א'.

רבקה שקד: וזה נכון.

רבקה שקד: כי לתקן ולעשות קוסמטיקה, לתקן עוולות, קשה.

רבקה שקד: אני מקווה שימצאו המשאבים הנדרשים ותחזק היחידה שמרים עומדת בראשה, ושתעשינה מה שיותר פעולות.

רבקה שקד: זה הדבר הכי חשוב שאפשר לעשות בתחום הזה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אחרונה חביבה.

איריס צור: אני מייצגת כאן את נציבות הדורות הבאים בכנסת.

איריס צור: אני כמובן מצטרפת לברכות ולעצם הנושא, ואי אפשר לדמיין את מערכת החינוך היום ללא חמש השנים האחרונות, מרים, מאז שנכנסת לתפקיד.

איריס צור: אני רוצה רק לומר שאמנם התקציב לשוויון בין המינים שולש והגיע לשלושה מיליון שקלים, אבל שלושה מיליון שקלים זה לא מספיק כדי ליצור מהפכה בחברה הישראלית.

איריס צור: לא שקטה, לא מתחת לשולחן, אלא אמיתית בחברה הישראלית, כדי שנוכל, בעוד שנה, שנתיים, לעמוד במקום אחר של זכויות נשיות, מקום שונה לכל הבנים והבנות שלנו לעמוד בו.

איריס צור: תודה רבה לכם וחג שמח.

אביטל שחר: אני רוצה רק להגיב לדברים של מרינה.

אביטל שחר: המספרים שעולים וצומחים הם מאד משמעותיים, אבל בהחלט חשוב נורא שאותן נבחרות ציבור, הן לכנסת ולהן לממשלה, תפעלנה בנושא נשים.

אביטל שחר: זה לא מספיק שהן רק שם.

אביטל שחר: כי לכן הכוח ולכן היכולת להוביל שינויים.

אביטל שחר: ולצערי, לא כל חברות הכנסת ולא כל השרות – אנחנו באמת מדברים פה על לימור לבנת, שהיא דוגמה חריגה, לדעתי, גם בהיקף וגם במחויבות האמיתית שהולכת אתה לכל מקום.

אביטל שחר: זה לא כך אצל כל חברות הכנסת והשרות, והיה נורא חשוב שבאמת, אתן תפעלנה לנושא קידום הנשים, גם מקרביכן.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חייבות לסיים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר בהקשר הזה נקודה אחת לעניין הפוליטי.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו היום שלוש מנכ"ליות במשרדי ממשלה.

מל פולישוק-בלוך: שלוש מהן מונו על ידי שרות, אז כך שכל השרות – שרת החינוך כבר הוזכרה - - -

קריאה: אחת מונתה על ידי פרס.

מל פולישוק-בלוך: סליחה, טעות שלי, אתן צודקות.

מל פולישוק-בלוך: יש חמש, ושלוש מהן מונו על ידי נשים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לציין שהשרה לימור לבנת, כמובן, בראש המערכת הזאת, שגם אמרנו כבר שהיא פעילה מאד בתחום החינוך, לפחות, גם היא מינתה מנכ"לית, השרה ציפי לבני מינתה במשרד הקליטה מנכ"לית, והשרה יהודית נאות זכרונה לברכה, מינתה מנכ"לית מקצועית מתחום המערכת במשרדה.

מל פולישוק-בלוך: אגב, כולן מינו נשים, מנהלות מקצועיות.

מל פולישוק-בלוך: השניים הנוספים, פרס מינה מנכ"לית - - -

קריאה: אפרת דובדבני.

מל פולישוק-בלוך: זה מינוי חדש, ואני לא יודע.

מל פולישוק-בלוך: וראוי לציין ששר המדע לשעבר, מודי זנדברג, שגם כן מינה מנכ"לית את טליה רוזנבאום.

מל פולישוק-בלוך: כל אלה מנכ"ליות במשרדי ממשלה.

מל פולישוק-בלוך: עדיין זה מעט מדי, אבל מי שכן עשה את זה, ראוי לציין אותו לברכה.

מל פולישוק-בלוך: גם אולמרט מינה אמנם לא מנכ"לית במשרדו, אבל את אסתר דומניסיני כאחראית בשירות התעסוקה, גם כן מינוי מאד חשוב, גם כן בפעם הראשונה שמונתה, ככל הידוע לי, אישה לתפקיד הבכיר הזה, גם כן אישה מקצועית שעובדת יוצא מן הכלל.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, יש לנו דוגמאות, אם כי זה בהחלט לא מספק אותנו.

מל פולישוק-בלוך: שני דברים לגנאי אני רוצה לומר: במשרד האוצר, נכון שיעל אנדורן היא משנה לראש אגף התקציבים, אבל אף אחד מכל סגני המנכ"ל במשרד האוצר – יש שם איזה שמונה, אני יודעת כמה – בתפקידים בכירים ומאד משמעותיים למשק הישראלי, אין היום אף אישה.

מל פולישוק-בלוך: וזה ראוי לגנאי.

מל פולישוק-בלוך: בכלל, בתפקידים הכלכליים, למעט אסתר שהזכרתי, אין לנו נשים.

מל פולישוק-בלוך: בתחום המדיני כבר הוזכר שאין לנו נשים, כלומר אין לנו נשים שמובילות מדיניות חוץ, והדברים האלה חייבים לבוא על תיקונם.

מל פולישוק-בלוך: אמנם זה לא חינוך, אבל זה חלק מהחינוך למבוגרים ולילדים.

מל פולישוק-בלוך: משום שאנחנו – וכאן אני חוזרת ואומרת את מה שאמרתי לנציגת המורות – כשאנחנו באים לחנך לשוויון, ואנחנו מצביעות בעד גבר שיעמוד בראשנו, אנחנו מעבירות מסר כפול.

מל פולישוק-בלוך: מסר כפול הוא שלילי מאד בחינוך, הוא אומר בעצם מה את באמת חושבת על מה שאת מלמדת.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, אם מורה נותנת מסר כפול לתלמידים שלה ופועלת בצורה כזאת, היא בעצם מחבלת בעבודה שלה עצמה.

מל פולישוק-בלוך: לכן, הדבר הזה יש לו משמעות מהותית, לא רק מעצם העובדה העקרונית, שנשים צריכות להעמיד בראשן נשים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם ולומר: כפי שכולנו הסכמנו כאן, אין כמו החינוך להביא לשוויון בין המינים.

מל פולישוק-בלוך: כיום החברה הישראלית עדיין בלתי שוויונית, סובלת מהפליה ומסטיגמות כנגד הנשים.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת, הוועדה מברכת את משרד החינוך, את שרת החינוך, את מרים שכטר שממונה על תחום השוויון בין המינים, על המאמצים האמיתיים, הגדולים, להעמקת החינוך והמודעות לשוויון בין המינים.

מל פולישוק-בלוך: מהדיווח, כפי ששמענו כאן בוועדה, נראה שלפנינו עדיין מלאכה רבה בתחום החינוך, והוועדה קוראת לשרת החינוך להגביר את פעילות החינוך בתחום הזה, כך שלא יהיה תלמיד ולא תהיה תלמידה שלא יעברו חינוך לערכי השוויון בין המינים.

מל פולישוק-בלוך: כרגע, המצב עוד רחוק מלהשביע רצון.

מל פולישוק-בלוך: על מנת להגביר את הפעילות הוועדה קוראת לשרה להכפיל, לפחות, את התקציב שהעמידה לנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רשמתי, אבל אני מוסיפה את הערתך, עדי, שלטלוויזיה השפעה מרחיקת לכת על חינוך, הן של הדור הצעיר והן של המבוגרים, וכל עוד המסרים "החינוכיים" שהטלוויזיה מעבירה לנו בתחום הפרסום – ולא רק הפרסום, בכלל בתחום התקשורת, כאשר הדמויות הנשיות שמובאות הן ברוב המקרים הן בהיבט של מיניותן ולא בתחום אחר, החינוך לוקה בחסר, ובעצם מביא ליתר אפליה של הנשים וליתר פגיעות שלהן, במקום להיפך.

מל פולישוק-בלוך: והערתך חשובה מאד.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה גם קוראת למורות, המהוות את רוב רובה של קהילת עובדי ההוראה, לא להעביר מסר כפול לתלמידיהן, ולהעמיד בראשן נשים, כפי שראוי לגוף חשוב זה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכן, היה מאד מעניין, ואני מקווה שנצליח בכוחות משותפים.

מל פולישוק-בלוך: תודה.