ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 394, 2005-02-06 00:00

מל פולישוק-בלוך: למי מיועדת הפנימייה?

נועה ציון: בפנימייה יש אוכלוסייה מגוונת.

נועה ציון: ראשית יש 60 תלמידים מחבר המדינות בפרוייקט "נעלה".

נועה ציון: חיה שיושבת כאן היא הנציגה שלהם.

נועה ציון: יש לנו 30 תלמידים דרוזים מכיתה ט', נבי, הוא אחד מ-30 תלמידים דרוזים שמתחנכים כאן.

נועה ציון: יש לנו תלמידים מכל מיני מקומות בארץ שהגיעו לפנימייה דרך עליית הנוער, או בדרכים אחרות.

נועה ציון: וחן, היא יושבת ראש מועצת התלמידים של הפנימייה.

נועה ציון: את מוזמנת לשאול אותה.

נועה ציון: 20 מדרום אמריקה ויוצאי אתיופיה, מכל המגוון.

נועה ציון: בפנימייה יש בערך 200 תלמידים.

נועה ציון: 1,000 תלמידים נוספים שמתחנכים בבית הספר הם היישובים הקהילתיים מהמושבים בעמק יזרעאל.

נועה ציון: זה בית ספר שש שנתי, מכיתה ז' עד י"ב, הוא בנוי בשיטת הבתים, לכל שיכבה יש בית שהוא הבית שלה, ועכשיו אנחנו מנסים להפוך את זה לבית חם.

נועה ציון: כל שתי שכבות הן חטיבה, עברנו למבנה דו-גילי.

נועה ציון: הבניין שאת נמצאת בו עכשיו, הוא הבניין המרכזי.

נועה ציון: כאן יש סדנאות, מעבדות, ספרייה, אודיטוריום, כל הפונקציות המקצועיות של בית הספר.

מל פולישוק-בלוך: אם זה דו-גילי, ילדים יכולים ללמוד בכיתה ז' ללמוד עם ח'.

נועה ציון: יש לנו מעט, אבל בדרך כלל זה לא כל כך מצליח.

מל פולישוק-בלוך: במה בא לידי ביטוי הדו-גילי?

נועה ציון: הדו-גילי בא לידי ביטוי בכך שלכל שתי שכבות יש מנהל, ולא לכל שלוש, ומשתדלים לעשות הרבה מאוד דברים משותפים במהלך הזה.

נועה ציון: הפעילות החברתית, בעיקר הרעיון הוא שלמרות גודלו של בית הספר שמונה 1,200 תלמידים, יהיה לתלמיד הרגשה של אינטימיות, וגם המנהל מכיר את כל התלמידים בחטיבה שלו, וגם היועצת שמלווה אותם במשך ארבע שנים.

דוד חורש: הרעיון המרכזי שבנינו פרוגרמה, אבל היא בינינו לבית הספר ולא הפוך.

דוד חורש: ידענו לקראת מה הולכים, ופה זה היופי.

דוד חורש: כלומר, גם הקהילה, גם הרשות גם הבעלות, כולם היו שותפים לרעיון החינוכי.

מל פולישוק-בלוך: יש עוד בתי ספר כאלה תחת חסותכם?

30063: אנחנו מברכים את חברת הכנסת מלי פולישוק, יושב ראש ועדת החינוך של הכנסת, ממפלגת שינוי, אנחנו מקדמים אותה בברכה.

30063: נמצאת איתה מנהלת הוועדה, יהודית גידלי.

30063: ברוכות הבאות.

30063: זהו בית ספר ויצ"ו נהלל, חוץ מהתלמידים נמצאים פה כל הצוות.

30063: נמצאים פה הצוות החינוכי של בית הספר.

מל פולישוק-בלוך: הייתם בבית הנשיא?

30063: עוד לא.

30063: בכל מקרה, מדובר על שלושה בתי ספר יסודיים, בית ספר מזרע, בית ספר ביפעת ובית הספר הזה.

30063: כולם מיועדים לכלל תלמידי המועצה, כולם בבעלות המועצה.

30063: עוסקים באפשרות של מיזוג בין מזרע ויפעת.

30063: מדברים על 500 במזרע, ובין 800 ל-900 ביפעת, ו-1,200 פה.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם צריכים למזג?

30063: אני אדבר על כך בפגישה בצהריים.

30063: הקושי העצום במערכת חינוך בפריפריה, לרבות שאלת ההשקעות – הייתי אומר בעדינות יש פה חבר'ה צעירים - אנחנו צריכים לבקש שיוויון הזדמנויות.

30063: אנחנו מרגישים בין היתר את החשיבות של מתן שיוויון, אפילו עוד מהלך אחד שבבית הספר הזה, יש ילדים שלומדים בבתי הספר האחרים, וההיפך, אנחנו קוראים לזה שילוב אזורי.

30063: ניתן לתלמיד מכיתה י' י"א י"ב לבחור בחוגים שאינם מתקיימים בבית הספר שלו, ולבצע בגרות בחמש נקודות, וגם במקצועות אחרים.

30063: למשל ביו-טכנולוגיה פה, תקשורת וספורט ביפעת, אמנות וקולנוע במזרע.

30063: אחד הדברים החשובים הוא לאפשר לתת בחירה.

30063: ולאפשר מגוון אפשרויות, גם חברתיות.

30063: יש לפי דעתי בדידות עצומה ביישובים קטנים ומפוזרים, אנחנו בהחלט ערים, וכדאי שגם אתם תבינו את המהפכה שקרתה פה, במידה מסויימת לא פה, במגזר הכפרי שמהגנה מסויימת על הילדים, זה הפך להיות אולי למגבלה מסויימת.

30063: לכן צריך לקחת בחשבון גם את גודלו של בית הספר, גם אפשרויות הבחירה החברתיות וגם הלימודיות.

30063: אחרת אנחנו יוצרים מציאות שהיא לא נכונה.

30063: בכל אופן אנחנו גאים במערכת החינוך, ובבית הספר הזה, ועל השילוב היפה שיש פה עם ויצ"ו העולמי, שזה בית ספר משותף עם ויצ"ו.

30063: הוא נקרא בית ספר ויצ"ו נהלל.

מל פולישוק-בלוך: זה נפתח לפני שנה, אני מבינה.

מל פולישוק-בלוך: מה היה לפני כן?

30063: את לא צריכה לראות את זה כדי שלא יהיה לך קשה על הלב.

30063: היה מקום מאוד אומלל, עברנו לכאן, למקום ההוא יש בדיקה של שימושים, זהו בית ספר למעלה מ-80 שנה שנבנה מהקמת ההתיישבות.

30063: במידה מסויימת התשתיות של ראשית ההתיישבות - - -

מל פולישוק-בלוך: גם בנהלל?

30063: כן.

נועה ציון: זה היה בית ספר לבנות צעירות.

30063: במידה מסויימת התשתיות האלה הן בעוכרינו, כי הן מחייבות השקעות מאוד גדולות, והתקציבים לא נדיבים.

30063: במידה מסויימת, היישובים הקהילתיים שנבנו כאן ב-20 השנים האחרונות, נקלטו בתחום החינוך על התשתיות הוותיקות.

30063: מצד אחד, לא כמו בבתי הספר החדשים, מצד שני, שחקו את התשתיות הוותיקות.

30063: בית הספר הזה הוא התשובה המתקדמת ביותר לצרכים הרלבנטיים.

נועה ציון: רציתי להציג את צוות בית הספר שנמצא פה.

נועה ציון: יובל סביון – מחנך בכיתה י"א, הוא הקים בבית הספר מדרשה למנהיגות.

נועה ציון: זהו גוף מאוד מיוחד, לומדים חמש יחידות מחשבת ישראל ועוד תכנית מיוחדת בבית הספר.

נועה ציון: מוטי – הוא הסגן שלי, הוא מנהל חטיבה ט' י'.

נועה ציון: רוני – המנהלן שלנו, וארזה היא הכתבנית.

נועה ציון: משה הוא המפקח של בית הספר.

משה ביטמן: אני נמצא כאן שש שנים, גם בבתי הספר האחרים של המועצה בעמק הירדן.

משה ביטמן: אני ממונה על כל התחום החברתי והקהילתי במגזר הכפרי.

נועה ציון: ביקשת להיפגש עם תלמידים, אז בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: נתחיל בשם ומאיפה אתם בארץ, איזה כיתה.

מל פולישוק-בלוך: רעות - גרה בגבעת אלה, כיתה י"א; מייקל פרמוט – תלמיד י"ב, גר על הגבעה בצרעה, יישוב קהילתי.

מל פולישוק-בלוך: אני מהשיכבה הבוגרת הראשונה של המדרשה; עופר טל – כיתה י"ב, אני ממושב חקלאי; נעמי , כיתה ט'; הילה כלפה, מרמת ישי, כיתה י"ב; מיכל, כיתה י"א גרה בפנימייה, לפני שהגעתי לארץ גרתי בסיביר.

מל פולישוק-בלוך: נבי מינוח שנה ט', שנה שלישית; חן, כיתה י"א מטבריה, שנה שלישית בפנימייה; שירה סנש, כיתה י"א, לומדת ערבית ופסיכולוגיה; אנחנו אירחנו בוועדת החינוך לפני שבוע.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו תערוכה של ילדים – ילדים מציירים איכות סביבה.

מל פולישוק-בלוך: זו תערוכה בינלאומית, בארץ למעלה מ-1,000 תלמידים השתתפו, בחורה מרעננה כיתה ה' קיבלה פרס הצטיינות.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על תערוכה עולמית, והיא במצבך.

מל פולישוק-בלוך: גם כן משולבת בבית ספר רגיל לגמרי, כל חייה היתה בבית ספר רגיל, עם ילדים רגילים, והיא ציירה ציור מדהים בלי לראות אותו.

נועה ציון: היא היתה במחנה של נאס"א בספטמבר, והיא גם תלמידה מצטיינת.

מל פולישוק-בלוך: איך הגעת לשם?

שירה סנש: ייצגתי ארגון של הורים וילדים.

שירה סנש: שולחים כל שנה או כל שנתיים איך שמסתדר נציג או נציגה .

שירה סנש: השנה נשלחתי.

שירה סנש: המטרה של המחנה היתה לתת סימולציה של איך זה להיות בלי כוח משיכה.

שירה סנש: היו לנו הרצאות על ההיסטוריה של החלל.

שירה סנש: אסטרונומיה, פיסיקה.

מל פולישוק-בלוך: הנושא מוצא חן בעינייך?

שירה סנש: כן, גיליתי בו עניין.

נועה ציון: אולי עוד משהו מיוחד בבית הספר.

נועה ציון: יש לנו תכנית שכבר זו השנה החמישית נקראת שח"ק – שיתוף חינוכי קהילתי.

נועה ציון: תכנית שמי שמוביל אותה בכל המינהל ההתיישבותי שלנו זה משה, זה הכובע השני שלך משה.

נועה ציון: במסגרת התכנית הזאת אנחנו עושים הרבה פעולות ותכניות – תלמידים, הורים ומורים.

נועה ציון: הרבה תכניות של תמורה לקהילה, של התנדבות.

נועה ציון: כל מיני דברים מיוחדים שאפשר לעשות בזכות השותפות הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אולי אתם תספרו לי, מי מכם שרוצה, מה אתם מוצאים מיוחד בבית הספר כאן.

מל פולישוק-בלוך: ואם אתם רוצים, מה הכי לא מוצא בעיניכם.

מל פולישוק-בלוך: הייתי בבית ספר אחר, גרתי בחיפה, עד גיל 10, אז עברתי לגור בעמק.

מל פולישוק-בלוך: כעיקרון ההבדל המשמעותי בעיניי בבתי הספר פה, מאשר שהיה בעיר, התחושה של הקירבה.

מל פולישוק-בלוך: הגישה החיובית שיש לה עם כולם.

מל פולישוק-בלוך: יש אווירה מאוד חיובית ולא קרה כמו שהרגשתי בבתי ספר בחיפה.

מל פולישוק-בלוך: למרות שיש פה 1,200 תלמידים.

מייקל פרמוט: כן, אני מרגיש שכאילו אני מכיר את התלמידים, אני מרגיש פתוח איתם.

מל פולישוק-בלוך: מה גורם לזה, האם הפעילות החברתית?

מל פולישוק-בלוך: האם היחס של המורים?

מל פולישוק-בלוך: כמה שעות אתם בבית הספר?

מייקל פרמוט: רוב הימים משמונה בבוקר על שלוש אחר הצהריים.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת יש לכם יום לימודים ארוך מה שנקרא.

נועה ציון: זו השנה השנייה שלנו בחמישה ימי לימודים.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שיום שישי אתם לא לומדים.

מל פולישוק-בלוך: טוב לכם עם הסידור הזה?

מל פולישוק-בלוך: לא ארוך לכם יום הלימודים?

קריאות: מצויין.

מל פולישוק-בלוך: אני עכשיו מקבלת הרבה תגובות שלא רוצים יום לימודים ארוך.

רעות: עדיף את האורך מאשר את חוסר הזמן.

רעות: בתוך שבוע להתארגן ולהתחיל שבוע מחדש.

רעות: הזמן הזה של שישי שבת בעיקר לי', י"א, י"ב, שהם מבגרות לבגרות, במבחן עם עבודות, השישי שבת זה פשוט ברכה.

רעות: גם נותן אפשרות לצאת ביום חמישי בערב, ועדיין להספיק הכל.

מל פולישוק-בלוך: אחד הטענות ששמעתי, שאם נשחרר אתכן מיום שישי, אז תלכו לתרבות רעה, לסמים, תתגלגלו בקניונים.

30063: הצענו פה שנעבור לשבעה ימי לימוד, ואז לא תהיה אלימות.

מל פולישוק-בלוך: אגיד לך מה הבן שלי אמר אחרת, כי בית הספר הרבה יותר מסוכן, כי הסמים נמצאים בבית הספר.

מייקל פרמוט: אבל הרעה כביכול שאנחנו יכולים להיחשף אליו, באותו מידה אפשר להיחשף אליו אם נמצא לחופשה ביום שישי בערב.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מקבלת את זה, זו שטות מוחלטת, אבל זה מה ששמעתי מרן ארז למשל, שהוא יושב ראש ארגון המורים שלכם.

מל פולישוק-בלוך: את מרגישה גם את הקירבה, את היחס האישי, כיף לך בבוקר לבוא לבית הספר?

רעות: אני אישית חושבת שלכל ילד פה, כל אדם, כל סוג, יש לו את היכולת והמקום לבטא את עצמו בצורה שעד כמה שהוא יכול.

רעות: אני יושב ראש מועצת תלמידים, אני חושבת שמורים ומנהלים מאוד מאמינים בתלמידים שלו, זה מאוד מחזק ומאוד דוחף כלפי מעלה.

רעות: בנוסף אני לומדת במדרשה אצל יובל, זה פשוט מהפך.

מל פולישוק-בלוך: מה עושים לכם שם, אולי גם אנחנו נלמד משהו.

רעות: זו השנה השנייה שלי במדרשה.

רעות: תוך כדי הלימוד אנחנו בונים את המסלול.

רעות: בשנה שעברה למדנו בעיקר על דילמות מוסריות וערכים, זה הנושא המרכזי.

רעות: אני יכולה להגיד לך שהפקתי המון, ובחיים לא הייתי מגיעה אליהם לעולם לדון על דילמות.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נכון שכל התלמידים יהיו בזה, למה רק אותה קבוצה.

רעות: זו מגמה.

מייקל פרמוט: יש דברים שבית הספר עצמו יכול לקחת רעיונות מהמדרשה ולהכניס את זה לפעילויות חברתיות, או במסגרת מערכת החינוך.

נועה ציון: למשל הסדנאות.

30063: 55 השנה משרתים בשנת שרות מוקדמת בשליחויות שונות בחברה הישראלית, זה אחוז אולי מהגבוהים ביותר בארץ, מעל 10% מבני מחזור משרתים שנה נוספת, זה בסך הכל שנת התנדבות.

מל פולישוק-בלוך: כמה כאלה שלא עושים צבא יש פה?

30063: מעט מאוד, אם בכלל.

30063: אין לי תשובה על זה.

30063: הגיוס פה הוא מלא.

קריאה: הם עושים שירות צבאי מלא אחר כך.

מל פולישוק-בלוך: אני פשוט מוועדת החינוך, אולי ראיתם בתקשורת הודעה.

מל פולישוק-בלוך: אני באופן אישי תקפתי את כל אלה שלא עושים צבא, שמשתמטים בקלות.

30063: לא קשור לשנת שירות.

30063: שנת שירות היא תוספת.

30063: בית הספר למנהיגות, בין היתר אנחנו מעודדים פה פעילות של הנוער, גם את התרומה לקהילה, וגם את ההתגייסות למשימות נוספות.

מל פולישוק-בלוך: אתה מרגיש שדוחפים אותך להשיג יותר?

עופר טל: לא דוחפים, ההחלטה היא אישית.

עופר טל: בבית הספר הזה מאפשרים לנו להוציא מעצמנו יותר.

עופר טל: אני לא יודע אם הייתי מגיע לסיפוק האישי שלי אם לא הייתי הולך למדרשה למנהיגות.

עופר טל: אני מרגיש שאני ממצא את עצמי הרבה יותר טוב.

מל פולישוק-בלוך: אבל גם ברמה הלימודית.

מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה אומרת דורשים, משום שאחת הטענות שלי נגד המערכת, זה שמרוב שרוצים שהרבה ילדים יסיימו, מורידים את הרמה.

מל פולישוק-בלוך: מרוב שרוצים לצמצם פערים, במקום לדחוף את כולם למעלה, אז מורידים את הרמה בארץ, אני מדבר כללית.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני שואלת, האם אומרים לך שמיים הם הגבול, ונותנים לך את הכלים, וגם את הנורמות או את הערכים של אתה חייב להצטיין ולהיות ראש גדול, ולהתאמץ יותר כדי להשיג יותר, זאת הכוונה בדוחפים.

עופר טל: בכיתה רגילה שלא לומדים במדרשה, אני לא יודע אם הסיפוק מגיע עם הערכים.

עופר טל: אני מרגיש שבית הספר מנסה להוציא מאיתנו כמה שיותר.

מל פולישוק-בלוך: את בכיתה רגילה?

אורי: זה תלוי במורה, ואיזה מקצוע הוא מלמד.

אורי: כי נותנים לי את ההרגשה, אם יש לך את היכולות ויש לך את הרצון, אז תעשי את זה, תמשיכי.

אורי: נותנים לי את ההרגשה שאני שווה.

נועה ציון: אני רוצה להתייחס לנושא הזה, כי זה נושא שעומד על סדר היום.

נועה ציון: נשאלת השאלה מה זה מצויינות.

נועה ציון: לפני שנה הגענו ל-84% זכות לתעודת בגרות בבית הספר, זה לא מעט.

נועה ציון: מתוך תלמידים מעמק יזרעאל מהשכיבה של שנה שעברה 90%.

משה ביטמן: תצרפי לזה עוד נתון של מה אחוז הנשירה.

נועה ציון: אין כמעט נשירה כי המפקח לא מאפשר לנו.

מל פולישוק-בלוך: זאת מצויינות מסוג אחד, והיא חשובה, ואני לא מזלזלת בזה, אבל אף פעם אני לא שואלת על זה.

מל פולישוק-בלוך: כשאני מדברת על מצויינת, זה מי שמסוגל רק בספורט, אז נציין אותו בספורט או באמנות, איפה שאתה יכול למצות את הפוטנציאל שלך עד הסוף.

נועה ציון: הגישה שלנו אומרת, שאם כל תלמיד ימצא את הדבר שהוא הכי חזק בו באמת, לא משהו של מישהו אחר, משהו שלו, והיא יצטיין בו, זה יקרין על כל שאר התחומים בבית הספר.

נועה ציון: כי תלמיד שמגיע והוא מרוצה, והוא מרגיש שהוא מסופק, אז גם הוא מסוגל להתמודד עם הדברים היותר קשים.

עופר טל: פתחו את המגמות ביפעת כדי שנוכל להגיע גם אליהם.

עופר טל: כי אם אנחנו לא מצויינים במגמות שפה - - -

מל פולישוק-בלוך: מה חסר לכם כאן לא כביקורת אלא פשוט כעובדה.

מל פולישוק-בלוך: הרי אי אפשר לתת לכם פה את הכל, זה נכון גם לגבי בתי ספר במרכז, מה אתם מרגישים שחסרים לכם, איזה כלים, או איזה חוגים, מה חסר פה, אם בכלל אולי לא.

הילה כלפה: אני לא חושבת שחסר משהו.

הילה כלפה: יש פה מגוון של הכל.

הילה כלפה: אני מרמת ישי, וזה לא היה ברור שאני אבוא ללמוד בנהלל.

הילה כלפה: היה לי אפשרות ללמוד בטבעון, ביפעת.

הילה כלפה: יש עד כיתה ט' ואז אנחנו בוחרים.

הילה כלפה: רוב החברים שלי הלכו ללמוד בטבעון או ביגור או ביפעת, בנהלל לא עברו.

הילה כלפה: אני באתי לבית הספר הזה בגלל שאני יודעת שיש פה יחס אישי לתלמידים, כמו שמייקל אמר, שיש קירבה.

הילה כלפה: המורים נותנים יחס אישי.

הילה כלפה: למשל בטבעון, יש יחס כמו עוד מספר.

מל פולישוק-בלוך: בית חרושת לציונים.

הילה כלפה: יש הרבה פעילויות שמעשירות אותנו, לעומת בתי הספר האחרים.

מל פולישוק-בלוך: אומרים שאת אחראית על הלא פורמליים.

מל פולישוק-בלוך: אחת הטענות שלי שבכלל מערכת החינוך משקיעה את מירב כספה בחינוך הפורמלי, זה הגיוני.

מל פולישוק-בלוך: אבל אפס קצהו – 0.8% בחינוך הלא פורמלי, שעל זה מדובר על כל הפעילויות החברתיות, על תנועות נוער, על מת"נסים, הרבה מאוד פעילויות, שהן להערכתי לא פחות חשובות.

מל פולישוק-בלוך: לאוכלוסייה מסויימת אפילו יותר חשובות מאשר החינוך הפורמלי, וזה כלום כסף.

מל פולישוק-בלוך: כשאמרו שאת אחראית על הבלתי פורמלי, את התחלת בזה, אבל אולי תגידי מה חסר לכם כאן, לא בבית הספר – את מרגישה שאת יכולה לעשות כל מה שהיית רוצה בתקציב שיש לך?

ברכה כהן: כל מה שהייתי רוצה בטח שלא, כי תמיד רוצים יותר וכמה שיותר.

מל פולישוק-בלוך: מי נותן לכם את זה המועצה האזורית או שמשרד החינוך?

ברכה כהן: יש לנו את החלק של המועצה, התקציב של המועצה, יש לנו את סל התרבות שזה גם בלא פורמלי, שחלק מהתקציב זה סיבסוד של משרד החינוך, אבל באמת מעט, 12 שקלים לתלמיד.

מל פולישוק-בלוך: כמה המועצה מוסיפה?

ברכה כהן: כ-25 יחד עם ההורים.

ברכה כהן: סל תרבות – זה תלמיד שמקבל סל בגובה של 60 שקלים.

מל פולישוק-בלוך: מה כולל סל התרבות הזה?

ברכה כהן: 6 תחומים – קולנוע, תיאטרון, וכו'.

מל פולישוק-בלוך: אתם מגיעים לכולם וכולם משתתפים?

ברכה כהן: כל התלמידים בכל ששת התחומים.

ברכה כהן: יש לנו בתי ספר שיש שם 100 תלמידים, אז לא תמיד הם מקבלים את כל ששת התחומים.

ברכה כהן: אנחנו דואגים שהם יקבלו אותם במהלך מספר השנים שהם נמצאים בבית הספר לקבל את כל התחומים.

ברכה כהן: אבל רובם מקבלים את כל ששת התחומים ויותר מזה.

יובל סביון: אני רוצה להוסיף בעניין של החינוך הלא פורמלי.

יובל סביון: הגיע הזמן שמשרד החינוך וגם המוסדות להשכלה גבוהה יכירו בפאן הזה של החינוך הלא פורמלי, ושסטודנט שמגיע ללמוד במכללות, או במוסדות להשכלה גבוהה - הרובריקה של חינוך ערכי או חינוך לא פורמלי, יש בערך לחמש יחידות, פיסיקה, מתמטיקה או בכל מקצוע אחר שמדובר.

יובל סביון: אני חושבת שאם יבוא סטודנט שרוצה ללמוד רפואה לדוגמה, מבחינה ערכית או מבחינת המוערבות החברתית שלו בבית הספר, הוא לא עשה כלום, לעומת תלמיד שאולי המקצועות שלו קצת פחות נמוכים, אבל מצד שני הוא היה במועצת תלמידים, היה מעורב חברתית.

יובל סביון: הילד הזה עשה פעילות חברתית ענפה, יתנו לו את הקרדיט ויתנו לו את הזכות, לעומת תלמיד או סטודנט שלא עשה את זה.

יובל סביון: לא רק רפואה, כי בדרך כלל המקצועות במוסדות האלה מסתכלים על היבט של מבחנים פסיכומטרים, שהחינוך הערכי או החינוך החברתי אין דגש.

יובל סביון: איך מודדים, לזה צריך לעשות חשיבה.

יובל סביון: איך בבתי הספר במערכת החינוך, איך הופכים את המקצוע הזה – מעבר למקצוע זה ידע והתנסות שהילד צריך לעבור ולעשות אותם.

יובל סביון: צריך לעבור שלב של התפתחות מכיתה א' עד כיתה י"ב.

יובל סביון: שייצא אדם יותר מעורב, יותר איכפתי, יותר רגיש לזולת שמסביבו, ואת זה אפשר לבדוק.

יובל סביון: אפשר למצוא לזה כלים, והגיע הזמן שיכירו את זה במדינה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אין כמעט בית ספר שאנחנו מבקרים, כל שבוע אנחנו במקום אחר, שאין שם פרוייקט של מחוייבות אישית ופעילות לקהילה.

מל פולישוק-בלוך: זה בכל מקום כמעט קיים.

מל פולישוק-בלוך: זה שנעשה וי שמישהו ביקר בבית אבות כי הכריחו אותו, זה עדיין רחוק מלהיות ממשהו ערכי.

מייקל פרמוט: אבל אם יש תלמידים שמהאישיות שלהם עצמם כחברותא לדוגמה מה שקורה במדרשה, כקבוצת תלמידים אנחנו מארגנים סמינרים בשביל ילדים, למען להקטין את תופעת הסמים אצל בני הנוער בגילינו או שקטנים מאיתנו בשנה.

מייקל פרמוט: אני חושב שזה צריך לבוא במובן כלשהו לידי ביטוי, או להתחשבות.

יובל סביון: גם תלמיד שהיה חבר בתנועת נוער וכל מערך הילדות שלו, איפה זה בא לידי ביטוי אחרי זה?

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט מסכימה איתך, אני רק מחפשת את הדרך איך להאריך את זה.

מל פולישוק-בלוך: יותר מזה, לפי דוברת הרי רוצים לתת יותר נקודות לפעילות הבית ספרית, שאתם המורים תוכלו להעריך את התלמיד גם על סמך מדדים נוספים, לא רק כמה הוא קיבל בשיעור היסטוריה.

מל פולישוק-בלוך: זה דווקא מהדברים הטובים והערכיים שיש.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם בכל מקום, כמו ששמענו יש בתי ספר שהנושא הזה הוא לא בראש מעיינו, או שהם לא עושים את זה כמו שצריך, אפילו שהם חושבים שזה צריך.

מל פולישוק-בלוך: יש פערים אדירים בין הצהרות.

מל פולישוק-בלוך: אתמול קראתי ספר של משרד החינוך, עם כל מיני מטרות, בין זה לבין מה שקורה במציאות אין שום קשר.

מל פולישוק-בלוך: לכן לא כל מה שמישהו מצהיר, זה אכן קורה בשטח.

מל פולישוק-בלוך: זה נורא תלוי במקרה הזה, איך אמרו התלמידים, מי המורים שלהם.

יובל סביון: אני בטוח שהם ימצאו לזה את המתודה להאריך תלמיד, וימצאו גם את המתודה איך לפקח על בתי ספר שנותנים את הערכה הזאת בצורה מסויימת.

יובל סביון: מבחינה עקרונית אני חושבת שהגיע הזמן - - -

מל פולישוק-בלוך: יש לי בקשה אליך.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שאני מסכימה איתך, אם אתה יכול, בגלל שיש לך נסיון יותר ממני בתחום הזה, האמת היא לא יודעת אם יותר ממני, כי הייתי מדריכה הרבה מאוד שנים בצד הערכי, אבל אתה עכשיו חי את זה.

מל פולישוק-בלוך: אולי אתה יכול להעלות על נייר ולשלוח אלינו את הגישה הזאת, ואיך אתה חושב שאפשר לעשות את זה.

רעות: אחד השיקולים שפחדתי ללכת למדרשה, כי אמרתי שאני אסיים חמש יחידות מדרשה, אבל מי יכיר בזה.

רעות: כאילו איפה המחשבים, כימיה, פיסיקה?

מל פולישוק-בלוך: על זה אני אענה לך משהו שלמדתי ביום חמישי.

מל פולישוק-בלוך: היינו בספרייה הלאומית, ויש שם כתבי הרמב"ן האמיתיים, המקוריים, הגדולים.

מל פולישוק-בלוך: הפיסיקה שקראתי שם, אני לא זוכרת בעל פה, אבל הרעיון הוא שהוא כותב, שצריך לאהוב את התורה בשביל התורה, ולא בשביל לקבל תמורה.

מל פולישוק-בלוך: זה התשובה שלי אליך.

מל פולישוק-בלוך: תעשי את הדברים האלה, לא בשביל לקבל תמורה, בסוף תעריכי את זה, ותהני מזה הרבה יותר.

רעות: בסופו של דבר הלכתי אחרי הלב שלי.

נועה ציון: גם חמש יחידות מחשבת ישראל מקנה בונוס באוניברסיטה כמו מקצוע אחר, לא בטכניון אבל באוניברסיטה.

30063: בסופו של דבר צריך לבטא את זה באיזושהי צורה.

30063: אני לא חושב שצריך להטיל את כל כובד המשקל על המדרשה עם כל החשיבות.

30063: זו קבוצה קטנה בתוך בית הספר.

30063: בסופו של דבר אנחנו מדברים על כלל התלמידים.

מל פולישוק-בלוך: אתה שם לב שהם אלה שמדברים, והם אלה שנמצאים פה.

מל פולישוק-בלוך: כנראה שזה מועיל.

30063: קודם כל זה בסדר.

30063: אני הייתי שם, ואני מכיר אותם, ואני מעריך את זה.

30063: אבל המבחן הוא דווקא כששואלים איך מגיעים לאחוז זכאות גבוה ואפס אחוז נשירה, דווקא לחזק את החלשים.

30063: לפי התיק, ככל שיהיו יותר חלשים קדימה, התוצאה הכוללת תהיה יותר טובה, גם של החברה וגם של המערכת.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק.

מל פולישוק-בלוך: רק החברה התפקיד שלהם למשוך את החלשים קדימה.

מל פולישוק-בלוך: זה הגישה.

30063: הגישה למנהיגות.

30063: אז אנחנו רואים מנהיגות למי שהולך גם קדימה, גם קצת חריג, גם קצת מוותר על דברים אחרים.

30063: מי שמוכן לתת יותר.

30063: לפי דעתי, המבחן הוא מבחן הבוגר בסופו של דבר.

30063: אז הבעיה היא שאפשר לקרוא לזה רק בעוד שלוש-ארבע שנים, אז צריך שני מדדים בעצם.

30063: לא סתם הזכרתי את ההולכים לשנת השירות, כי בעיני זה המקסימום שאפשר לצפות בגיל הזה מנוער שיילך לשירות משמעותי, יחתום קבע, יילך לתרום לחברה, לפנימיות, ולמקומות של הפעולות החלשות.

30063: לפי דעתי פה התמונה הזאת נבנית בגלל הפנימייה במידה רבה, בגלל המנהיגות של בית הספר.

30063: בסופו של דבר נוצר פה כור היתוך אמיתי, דבר שלא היה יכול לקרות בלי השילוב הזה.

30063: כלומר, המפגש של חלקי החברה הישראלית ניכרת פה מכיתה ז' יהודים וערבים, עולים וותיקים, מכל התפוצות.

30063: יש פה לפי דעתי דבר שהוא נכון.

30063: כלומר, אם ניתן שמחלקת החינוך תדגיש את מרכיבי החברה במשך שנים, זה בעצם חלק מבניית התשתית האנושית של הנוער או הבוגרים שאליהם אנחנו חותרים.

מל פולישוק-בלוך: אחד הדברים שאני מאוד מאמינה בהם, זה שצריכים לערבב אוכלוסיות.

מל פולישוק-בלוך: לכן רציתי לשאול אותך איך אתה מרגיש בבית הספר הזה, יש 30 בפנימייה, אבל יש גם כאלה שלא בפנימייה?

נועה ציון: הם באים מרחוק, הם באים מינוח, ממרר.

מל פולישוק-בלוך: איך אתה מרגיש כאן בבית הספר?

נביה פרג': זה בית ספר מעולה פה.

נביה פרג': אני באתי מינוח, כי שם לא היה כל כך בסדר, היו כמה בעיות עם בית הספר עצמו, עם המנהל.

נביה פרג': באופן כללי עם הילדים, החלטתי לבוא לפה, להיכנס לפנימייה.

נביה פרג': הפנימייה ממש טובה פה, כי נותנת לך חוגים, ואני מנצל את זה.

מל פולישוק-בלוך: החברים שלך הם מבין ה-30 שיחד איתך, או שיש לך חברים מכל הארץ?

נביה פרג': נמצאים פה מירקא, מינוח, מבית ג'אן וכפר - - -

מל פולישוק-בלוך: החברים שלך, הם גם אלה שיושבים פה או אחרים בפנימייה, או רק דרוזים.

נביה פרג': יש לי חברים לא רק דרוזים.

נביה פרג': אני שנה שלישית פה והתרגלתי.

נביה פרג': השבוע אסע לשבת, וביום חמישי אני נוסע הביתה אחרי מבחנים.

נבעי אלמוג: אני רוצה להגיד משהו, אני מורה שלו.

נבעי אלמוג: הוא כתב מבחן בעברית בין הטובים בכיתה, מבחינת ניסוח והתנסחות, קיבל 100, אבל מגיע לו כ-100 אמיתי כמו חמישה שקיבלו 100.

נבעי אלמוג: עברית לעילא ולעילא.

נבעי אלמוג: כולם לומדים ערבית, ז' ח' ט', שלוש שעות שבועיות.

דוד חורש: אי אפשר להתעלם, כשהוא הגיע לכיתה ז' הוא לא ידע עברית.

דוד חורש: היה לו מאוד מאוד קשה.

מל פולישוק-בלוך: למה לא למדת עברית?

מל פולישוק-בלוך: בבית הספר יסודי מדברים ערבית?

נביה פרג': כן.

נבעי אלמוג: התעודה שלו הגיעה כתובה בערבית.

דוד חורש: יש לנו בעיה עם המקצועות שלנו המתמטיקה אנגלי.

דוד חורש: הפערים הם פערים עצומים, זה לא לפורום הזה.

מל פולישוק-בלוך: למה הוא צריך ללמוד שיעורי תנ"ך, מה זה מעניין אותו?

נועה ציון: זה חלק מתכנית הלימודים.

משה ביטמן: במסגרת לימודי הערבית בשיכבה ט', יש כאלה שהוציאו פטור מערבית, הם רוצים את תרבות האיסלאם.

משה ביטמן: נועה ואני החלטנו - - הם כמובן לומדים ערבית את הסיפרותית הגבוהה.

משה ביטמן: חלקם הגדול לומדים גם 5 יחידות בחירה.

משה ביטמן: למה הוא לומד תנ"ך, משום שהוא בבית ספר עברי ישראלי - - -

מל פולישוק-בלוך: אם זה מעניין אותך, זה מעניין אותך.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני רק אומרת שלא צריך להכריח - - -

חן: אני באמת חושבת שבית הספר מאוד מועיל.

חן: מבחינתי כשהייתי בטבריה, היה יותר פרוטקציות, למשל הבת של המנהלת.

חן: תמיד היתה בראש.

חן: הרגשתי פחות מכל הילדים.

חן: לא למדתי ממש טוב, כי לא התייחסו לחלשים.

חן: כשהגעתי לכאן הגעתי להישגים מאוד גבוהים שלא ציפיתי להם.

חן: בהתחלה אבא שלי לא התלהב מעניין של פנימייה, כי הוא לא ידע מה המשמעות.

חן: עכשיו כשהוא ראה שאני לומדת היטב, שאני מתקלקלת, זו היתה בחירה שלי, אני רציתי.

חן: אחי היה קצת פה, הוא חזר לבית, גם בצבא לא הלך לו.

חן: אבל עכשיו כשהוא רואה שאני בפנימייה הזאת, הוא אומר לי שהוא מצטער שהוא לא המשיך, כי הוא רואה שאני הצלחתי והם גאים בי שיש לי הישגים טובים, ושאני לא מעשנת, כי יש הרבה ילדים שמעשנים.

חן: ושבכל זאת הצלחתי לשמור על עצמי ולא להידרדר כמו שאומרים.

חן: כשהגעתי לפנימייה ראיתי תחום חדש.

חן: לא ידעתי מה זה פנימייה.

חן: רציתי לנסות דברים חדשים בחיים.

חן: הכרתי אנשים חדשים, כמו למשל דרוזים.

חן: לא ידעתי בדיוק מה ההבדל של דרוזים, ובין כל העדות מסביב.

חן: עכשיו הבנתי, התחברתי לכולם, את כולם אני לוקחת בתור אחים.

חן: ידידים שאפשר לדבר איתם ואפשר לפתוח את הלב.

חן: לפי דעתי הוא התקציב.

חן: פנימייה לא יכולה לקלוט הרבה ילדים בגלל התקציב שלה.

חן: יש ילדים שהם בבית, ויש להם בעייה כלכלית, הם לא לומדים כל כך.

חן: צריכים לפתור בעיות של אלימות, אבל אם אפשר לסדר את זה לפני, אז לא צריכים בכלל להגיע למצב כזה.

מל פולישוק-בלוך: היה לי כיף לדבר איתכם.

מל פולישוק-בלוך: תמשיכו לעשות חייל.

נועה ציון: אני לא בטוחה שבוועדת החינוך רואים את הנושא מהזווית שלנו.

נועה ציון: רציתי להציג את זה מהזווית שלנו, וזה נושא תשלומי הורים.

נועה ציון: מה שקורה שאנחנו פריפריה, וכדי לתת לתלמידים את השירות החינוכי והערכי כמו שהם תיארו, כל דבר כרוך בנסיעות.

נועה ציון: אם אנחנו רוצים סיור במוזיאון, אם אנחנו רוצים ביקור במכון וייצמן.

נועה ציון: תשלומי הרשות מגבילים אותנו.

נועה ציון: לדעתי, מעמידים אותנו במצב בלתי אפשרי.

נועה ציון: אני כל הזמן משווה עם אזור המרכז.

נועה ציון: אומרים לבת שלה תסעי למוזיאון בכוחות עצמך.

נועה ציון: אנחנו צריכים להביא אותם למוזיאון עם ההסעה.

נועה ציון: ההסעה עולה אלף שקל, ומגבילים אותנו בסכום, ובעצם לא מאפשרים לנו לתת את אותו שירות שהוא מגיע לכל ילד בארץ, ובטוח שלכל ילד באזור המרכז.

נועה ציון: כל פעילות שלנו בהיותנו פריפריה כוללת גם מרכיב של הסעה.

נועה ציון: את תשלומי הרשות ברגע שמגבילים אותם בצורה כזאת שלא מאפשרת לנו לתת את השירות שאנחנו רוצים, אני חושבת שזה לא פר.

מל פולישוק-בלוך: את צודקת לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: ככל שאני זוכרת, היה דין אחר או חריגה למי שנמצא בפריפריה וצריכים נסיעות למקומות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: דיברנו על כך שמשרד החינוך יאפשרו גמישות מסויימת.

מל פולישוק-בלוך: ימי טיול אין הגבלה, יש הגבלה בסכום, אבל לא במספר.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת על דברים אחרים, על נסיעות לארועים ודברים כאלה.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לאזן את זה בדרך אחרת.

מל פולישוק-בלוך: הרי הרשות, המועצה האזורית, נותנת לכם הרבה מאוד כספים.

מל פולישוק-בלוך: אז היא יכולה לאזן את הנושא של הנסיעות, ולקבל את הכספים ממקום אחר.

מל פולישוק-בלוך: בגדול אני מסכימה איתכם שכל הנושא הזה הוא בעייתי ביותר.

30063: אפשר להציע לך פתרון, הצעתי גם לשרה.

30063: תתנו לנו לנהל את העניינים, ואל תנהלו את זה מהכנסת עם הפופוליזם של הכנסת.

30063: תנו לכל רשות - - -

מל פולישוק-בלוך: איך כל רשות תנהל את זה?

30063: כמו ארנונה.

30063: תקבעו גג מינימום ומקסימום, ותתנו למליאת המועצה לקבל החלטה.

30063: למה אני יכול לקבל החלטות עד אין סוף מסים ואגרות והיטלים?

30063: אני כן יכול.

30063: יש לי גג ומינימום ומקסימום, ואני יכול לאשר במליאת המועצה.

30063: השנה למשל העלינו את הארנונה.

30063: אני רחוק מאוד מהגג.

30063: לא יכול להיות שיתנו השתתפות להורים אחת לנו ולמגדל העמק, ולמקום אחר, כשהם מקבלים שש שעות יותר מאיתנו, ואין מרכיב הסעות.

30063: אומרת לי לימור לבנת אני בעד, אבל שיהיה במח"אות, אני מאוד בעד מח"א, לפי דעתי זה מה שיציל את החינוך ההתיישבותי אם יהיה מח"א.

30063: כי יהיה בזה יותר אוטונומיה.

מל פולישוק-בלוך: אני עשרים שנה פעילה בוועדי הורים.

מל פולישוק-בלוך: הייתי פעם מורה, ואחר כך הקמתי ועד יישובי, והכל ברוח שאתם מדברים עליה, הקמתי צוות היגוי של הורים תלמידים מורים.

מל פולישוק-בלוך: אני מכירה מהבית מה שנקרא.

מל פולישוק-בלוך: הלכנו מבית לבית להביא מזגנים, הכנסנו מזגנים, אנחנו ההורים, לא הרשות, מיחשוב, מזגנים, בהחלט, אני מההורים שרוצים לתת יותר.

מל פולישוק-בלוך: אוותר על דברים אחרים אבל אני אתן את זה.

מל פולישוק-בלוך: אבל כשבא אלי מנהל מדימונה ואומר לי אני לא מצליח, 20% מתשלומי ההורים שבאים אלי ממקומות אחרים בארץ, או גם מתל אביב והמרכז, ומראים את המגבלות.

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו בצורה פורמלית ממלכתית נותנים למישהו מסויים לתת יותר, ולגבות יותר, ולשני פחות, יש בעיה פה.

מל פולישוק-בלוך: הפתרון הוא לא כאן.

מל פולישוק-בלוך: הפתרון הוא שהמדינה תתן יותר לדברים האלה שאנחנו מדברים עליהם.

30063: לתת יותר למקומות שנתנה יותר מקודם.

30063: במגדל הם מקבלים שש שעות שבועיות יותר מאשר יפעת.

30063: הם לומדים עד ארבע ומקבלים הזנה חינם.

30063: אותי מורידים לרמה שלהם לצערי, אבל בלי הכסף שאני יכול לקבל.

30063: דימונה היא אזור עדיפות ב'.

30063: משלמים 600-700 שקלים לגיל הרך בעמק יזרעאל, ו-60-70 שקלים בעפולה.

מל פולישוק-בלוך: אם אני הולכת לשיטתך שיכולה להיות פתרון, פה אתה אחראי, ואתה תעשה עבודה טובה, ומחר יגידו לך שבלוד, זו הדוגמה הקיצונית הגרועה, שם גם הכסף שהממשלה מעבירה, לא מגיע.

מל פולישוק-בלוך: צלצל אלי ראש עיריית רעננה, אומר לי מה אתם מענישים אותי, אני פועל בסדר.

מל פולישוק-בלוך: המצב הוא לא טוב ברוב המקומות.

30063: אי אפשר בחוזר מנכ"ל לבצע את החינוך של עמק יזרעאל.

30063: אני אומר להורים מי שרוצה אני אשחרר אותו ללמוד בעפולה, למרות שאסור.

30063: משום שאי אפשר בחוזר מנכ"ל, ואז כותבים לכם מכתבים, מזמנים מנהלים לבירורים.

30063: לפי דעתי אי אפשר גם לקצץ וגם להגיע להישגים.

30063: במצב שישנו היום - - -

מל פולישוק-בלוך: מצד שני, אי אפשר להפיל עוד ועוד על ההורים, כי גם על ההורים בתמרת יש גבול למה שהם יכולים לשלם.

30063: הצטרף אלינו אריק שחף.

30063: יש לנו שלושה בתי ספר על יסודיים.

30063: היינו בנהלל נוער ציון.

30063: אריק הוא מנהל בית ספר אחד, ודורון בית ספר שני, חוץ מהרדוף, שהוא בית ספר על אזורי.

30063: יש שם כיתות גם מקדמות וגם רגילות מא' עד י"ב.

30063: זה בית הספר היחידי בצפון מהראשונים בארץ, יש לו א' וב'.

30063: אנחנו בעצם שייכים למחוז צפון של וסרמן מנהל המחוז.

30063: אנחנו עובדים עם המינהל לחינוך התיישבותי.

30063: יש לנו חלוקת שעות.

30063: המועצה האזורית או העירייה היא משהו לא מובן בתחום החינוך, אולי דו"ח דוברת עושה גם בזה סדר.

30063: תיאורטית אפשר גם בלעדינו.

30063: הכסף בירושלים, הפיקוח בנצרת במחוז, המורים פה.

30063: המורים הם עובדי מדינה, המנהלים עובדי משרד החינוך.

30063: התקן הוא תקן שהמדינה קובעת.

30063: התקציב – אנחנו צינור, התקציב הוא תקציב של המדינה.

30063: בעצם מערכת החינוך היא משהו לא מוגדר בקטע הזה.

30063: אני חושב שדווקא שזה שינוי שמוטב שייעשה, ויגידו מי פה אחראי על מה.

30063: למשל מנהלים, אנחנו לא הולכים לקבוע, במקרה הטוב, החלטנו תוך שלושה או חמישה בוועדת מכרזים, והמנכ"לית בסוף קובעת אם יש לה שיקול לשבץ מנהל שצריך לתת לו פתרון של מקום.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת שבערים ראש העיר קובע ב-99%.

30063: כשזה מסתדר אם זה מתאים לכולם.

30063: בסופו של דבר מנכ"לית יכולה להיות זאת שקובעת, אין רוב באזור בקביעת המנהל, בטח לא במורים.

30063: יותר מזה, אנחנו מקבלים הסעות, צריכים לדווח על כל תלמיד מכל יישוב ומכל בית ספר.

30063: אין לנו ניהול עצמי.

30063: כל בתי הספר הם בניהול עצמי, חוץ מאשר המועצה האזורית היא לא בניהול עצמי.

30063: יכול להיות פקיד בנצרת, ובעיפרון כמו בעולם השלישי, לבדוק ילד ילד, הסעה הסעה.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שהצעתי, תהיו אתם החלוצים והחרוצים.

מל פולישוק-בלוך: תציעו את עצמכם כמי שמוכן, בשיתוף פעולה מלא של כל הגורמים.

מל פולישוק-בלוך: אין לי בעיה, היוזמה צריכה לבוא מכם, אבל בשיתוף פעולה מלא של כל המערכת, שאתם רוצים להיות החלוץ שלפני המחנה, שרוצים ליישם בפועל, ותראו לעם ישראל שזה אפשרי.

30063: כלומר המח"א?

30063: חמישה ימים אנחנו לומדים, היתה כבר הידברות.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת, לכן אני אומרת תהיו חלוצים בכל התחומים.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שמשרד החינוך יקפוץ על זה כמוצא שלל רב.

30063: אמרה לי לימור לבנת, כשהצעתי לה את זה, תשמע, הבעיה העיקרית היא מאיפה יקחו את הכסף לממן את השעות עד ארבע אחר הצהריים.

30063: כי לפי התכנית של דוברת, אם להורים אסור לשלם, הרשות מפוצצת.

30063: באם הארגונים לא יחתמו על ההסכמים, תהיה בעיה מה יקרה בשעות הנוספות האלה.

30063: אני יכול להגיד לך שיש לנו מספר בתי ספר, ויש בהחלט ימים שהילדים נשארים עד קרוב לשעה ארבע.

מל פולישוק-בלוך: בבית הספר שעכשיו היינו, עד השעה שלוש הם נמצאים.

30063: ואנחנו רוצים שהילדים ימשיכו מאחרי הצהריים לחוגים והעשרה.

30063: למשל אם יש לנו ליד המועצה אולפנה למוסיקה ולמחול, והילדים נוסעים מהמקום הזה, או מבית הספר ישר לשם, אז אנחנו גם מרוויחים חצי מההסעה שנעשתה במסגרת הפיזור.

אריק שחף: הייתי בכנס של ארגוני המורים, הועלה שם הנושא של תשלומי הורים.

אריק שחף: אני רוצה לציין, שאנחנו הפכנו על ידי משרד החינוך המנהלים לחוכא ולאיטלולה בעניין תשלומי הורים.

אריק שחף: יורדים על המנהלים, מבזים את המנהלים, פוגעים במנהלים.

אריק שחף: אני חושב שהיום מכניסים את המנהלים למקום שהם לא צריכים לעמוד בה.

אריק שחף: בבתי הספר פה בעמק, הורים רוצים לתת יותר לילדים.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני רוצה להציע, זה פשוט לא לחזור על הדברים.

מל פולישוק-בלוך: אתה תכתוב לי מכתב בעניין הזה, כדי שננסה לקדם, לפחות את השינוי שמתייחס למי שיש לו בעייה של הסעות מכל הפריפריות.

מל פולישוק-בלוך: ננסה למצוא דין אחר למי שנמצא מחוץ לדיזינגוף סנטר.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה יפתור את הבעיה, לפחות חלקית.

אריק שחף: הדבר החשוב שאם אנחנו במצב סוציו-אקונומי גבוה, מורידים לנו את ה- - -

מל פולישוק-בלוך: הבעיה ברורה וידועה, התכוונו לדון, הרי לא עזבנו את הנושא.

מל פולישוק-בלוך: אחרי שהייתי אצלכם כמובטח, קיימנו עוד ישיבה, לא מזמן עוד ישיבה.

מל פולישוק-בלוך: הדברים לא הולכים למקום הנכון.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני מנסה לעשות הפרדה, מטיפול בבעייה בכללותה שזו בעייה בפני עצמה, לטיפול נקודתי למי שיש לו את הבעיה הספציפית כמו שלכם.

מל פולישוק-בלוך: כרגע אני מדברת על עניין הנסיעות.

מל פולישוק-בלוך: מעבר לזה צריך לתת מענה למי שרוצה לתת יותר ולא יכול.

מל פולישוק-בלוך: מצד שני לא לחסום את מי שרוצה לתת, וצריכים גם לתת מענה לאוכלוסייה שלא יכולה לתת.

מל פולישוק-בלוך: אגיד לכם מה מקור הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: ברגע שמשרד החינוך, יותר נכון האוצר, רואה שההורים נותנים יותר, הוא נותן פחות.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה לתת הרבה דוגמאות, כל הזמן זה קורה בהרבה תחומים, לא רק בחינוך.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני מאוד מפחדת ממצב שאנחנו נפתח את הפתח, וניתן להורים לתת יותר, זה ישחרר אותם ממחוייבות.

מל פולישוק-בלוך: לכן זה שצריכים לדאוג פה לטיפול של ההסעות זו נקודה אחת.

מל פולישוק-בלוך: צריך לתת לזה מענה.

מל פולישוק-בלוך: אבל צריך למצוא מענה יותר בסיסי, יותר מהותי, כמו שפעם דיברו על דו"ח לנגרמן, שיהיה תקציב נוסף.

מל פולישוק-בלוך: אני מנסה למשוך את משרד החינוך להכיר בעובדה שהם צריכים לתת שחלק מהחינוך הפורמלי, או חלק מהחינוך של סל תרבות של טיולים, זה חלק מהחינוך.

מל פולישוק-בלוך: חלק ממערכת החינוך, המהות של החינוך.

מל פולישוק-בלוך: ולכן משרד החינוך, או הממשלה לצורך העניין, צריכים לתת את המענה, ולא להגיד זה לא.

מל פולישוק-בלוך: לדוברת לא נתנו לזה תשובה.

אריק שחף: דו"ח דוברת אומר, תשלום דיפרנציאלי של המדינה.

מל פולישוק-בלוך: זה משהו אחר, זה לא לסל תרבות.

אריק שחף: התקציב שהושקע יהיה קטן מהרבה יישובים סמוכים.

אריק שחף: מה יקרה, לא נוכל להתקדם, ולא טוב שאחרים כן יתקדמו עם זה.

אריק שחף: אנחנו מקוצצים בשעות ובתקציבים.

אריק שחף: יש בית ספר חדש, יש לנו 550 משפחות שבאו לכאן הרבה מאוד בזכות החינוך.

אריק שחף: העמק הזה גדל 1,000 נפש לשנה, האזור הזה הוא איזור שהמדינה רוצה שהוא יתרחב ויגדל עד כמה שאפשר על חשבון המרכז, ולא על חשבון נצרת או מגדל העמק.

אריק שחף: אם אנשים באים לכאן, זה הרבה מאוד בזכות החינוך.

אריק שחף: לא מוכנים להתפשר על פחות.

אריק שחף: שם ההכנסות העצמיות לנפש הרבה יותר גדולות.

אריק שחף: הרשויות נותנות מענק, יש להם הרבה מאוד ארנונה, כי שם הפיתוח, שם הבנייה.

אריק שחף: כאן יהיה פחות תקציבים, בגלל הסוציו-אקונומי שבחלקו הוא מטעה.

אריק שחף: אנחנו כאילו גבוהים, אנחנו לא כל כך גבוהים.

אריק שחף: קוראים לזה שמחת עניים ירדנו מ-8 ל-6 בחתך עורפי.

אריק שחף: אבל האזור הזה הוא בין 6 ל-8.

אריק שחף: אנחנו מודאגים מאוד ממה שיקרה, שהתקציב יקוצץ, ההסעות גדלו ממליון וחצי לארבע מיליון שקל על חשבון המועצה, וההורים ירצו לשלם את חוזר המנכ"ל, אבל הם ירצו תוצאות של עמק יזרעאל של היפים והאמיצים מה שאני קורה.

אריק שחף: זאת אומרת, אי אפשר לקבל את היפים והאמיצים ולבקש את החוזר, אי אפשר להגיע להישגים עם חוזר מנכ"ל.

אריק שחף: במקביל קוצצנו ב-6 שעות פר תלמיד.

אריק שחף: היום תלמיד מגדל מקבל שש שעות שבועיות יותר מאשר בבתי ספר אחרים, בגלל המצב הסוציו-אקונומי.

אריק שחף: לא רק זה, הוא מקבל יום חינוך ארוך עד ארבע, הוא מקבל מהג'ויינט ומהסוכנות ושותפות 2000, הוא מקבל מפעל הזנה מהמדינה.

אריק שחף: אני מאוד מברך על זה.

אריק שחף: עדיפות ב' לחינוך.

מל פולישוק-בלוך: נעשה שתי ישיבות, ישיבה אחת על תשלומי הורים, וישיבה שנייה על חינוך הפריפרים.

מל פולישוק-בלוך: חינוך התיישבותי בפריפריה.

אריק שחף: הם עדיפות ב' לאומית שחלקם משיקולים פוליטיים, ועדיפות ב' לאומית מחינוך, זה מקטין את ההוצאות בגיל הרך משש מאות-שבע מאות שקלים בחודש, לשישים-שבעים שקלים בחודש.

אריק שחף: יש העדפות למורים מבחינת עדיפות למורים.

אריק שחף: כלומר, הולך ונוצר מצב שבמקום שכולם יגיעו למעלה, יורידו אותו למעלה למטה.

מל פולישוק-בלוך: זה התהליך שקורה כבר עשרים שנה.

אריק שחף: מה שאני מבקש מעבר להסבר שניתן למנהלים, תנו לנו לקבל את ההחלטות בעצמנו.

אריק שחף: כלומר, רשות המועצה היא רשות החינוך.

אריק שחף: אנחנו לא חייבים לקבל מירושלים חוזר מנכ"ל ונייר צהוב של השרה, שחולק לכל בית בישראל, מהו גודל תשלומי ההורים, ובינתיים לשפוט אותנו בהישגים, כולל בגרות לפי מרכז הערים.

מל פולישוק-בלוך: בסדר, אנחנו נעשה ישיבה ספציפית על הפריפריה ועל הצרכים המיוחדים.

מל פולישוק-בלוך: הערים.

מל פולישוק-בלוך: בסדר, אנחנו נעשה ישיבה ספציפית על הפריפריה ועל הצרכים המיוחדים.

אריק שחף: עוד נקודה אחת כי היא חשובה.

אריק שחף: אחד הדברים זה הקפצות חלוקת כיתות.

אריק שחף: לנו אין שעת אפס ואין שעת קצה בסוף היום.

אריק שחף: ילד שאומרים לו תבוא בתשעה, אז הוא בא בשעה תשע.

אריק שחף: אז משחררים את הילדים קודם שיילכו הביתה, ואז נשארת חצי כיתה ומלמדים.

אריק שחף: חשוב לזכור שילד בעיר הולך לסל תרבות בערב.

אריק שחף: נוסע באוטובוס אגד.

אריק שחף: אנחנו צריכים לעשות סל תרבות, לקחת אוטובוס ולהסיע.

אריק שחף: ההוצאות הרבה יותר גבוהות ממה שהמדינה מוכנה לכסות בהמשך.

רבקה הוכמן: גני הילדים בנושא הפריפריה אנחנו מדברים.

רבקה הוכמן: יש ישובים קטנים לא גדולים במיוחד, שתקן מספר הילדים מגיל שלוש עד שש הוא לא ממלא גן בתקן מלא.

רבקה הוכמן: כפי שאני יודעת מדו"ח דוברת, יש מגמה לטפטף גם את גני הילדים פר ילד.

רבקה הוכמן: אני חושבת שבהתיישבות העובדת זה בלתי אפשרי.

רבקה הוכמן: לא ניתן יהיה להחזיק גן ביישוב אם יהיו שם 20 ילדים.

30063: רבקה היא מכפר יהושע, היא עובדת מסורה של כל הגנים, ואנחנו מטפלים גם בגיל הרך, יש לנו מדריכות, מלוות.

30063: החינוך בגיל הרך די הזדעזע, פעם זה היה היהלום שבכתר.

30063: היום כשהכל מופרד, והאוכלוסייה יותר מגוונת, אני מברך מאוד על התפיסה של המדינה בגיל שלוש.

30063: אם את שואלת אותי, זה נראה לי אחד הדברים הכי חשובים של דו"ח דוברת.

מל פולישוק-בלוך: מאז שאני בתפקיד, וכמעט בכל ישיבה שזומנתי לעניין, בכל נושא כמעט, אני אומרת שהגיע הזמן שמשרד החינוך יעביר את התקציבים ויהפוך את הפירמידה שלו, ושיתחיל להשקיע יותר בגיל הרך כמה שיותר בגיל צעיר.

מל פולישוק-בלוך: כל הזמן יש לי עימותים איתם.

מל פולישוק-בלוך: הם אומרים את צודקת, והם עושים הפוך.

מל פולישוק-בלוך: משקיעים כל הזמן בתיכון למשל, מאשר בגיל הרך, וזו טעות.

מל פולישוק-בלוך: אבל בלי לפגוע בתיכונים חלילה, אני חושבת שאם נשקיע יותר נכון, נאתר את הילדים שיש להם בעיות בגיל צעיר, ניתן להם יותר משאבים, יהיה לכם הרבה פחות עבודה, ופחות צרכים לפתור אותם.

מל פולישוק-בלוך: אני עכשיו יושבת על התקציב של 2005.

מל פולישוק-בלוך: הגשתי הסתייגויות לתקציב, כחברת כנסת, לא רק כיושבת ראש ועדת חינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני הזזתי בתקציב שהוא 25 מיליארד, 2 מיליארד ממקום אחד לשני.

מל פולישוק-בלוך: זה לא ממקום אחד בלבד לשני, אלא אספתי מכל מיני תחומים, והראיתי איך אפשר להזיז מפה להנה.

מל פולישוק-בלוך: עם אותו תקציב אפשר לעשות הרבה יותר.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי בבית הספר שהיינו בו, בבית ספר נהלל, ההשקעה לחינוך לא פורמלי היא כמעט לא קיימת.

מל פולישוק-בלוך: היא פשוט מעליבה זה 0,8% מתקציב של 25 מיליארד שקלים.

מל פולישוק-בלוך: זה טעות, הנה אנחנו יושבים במקום, שיכול להיות שדווקא בחינוך לא פורמלי, אפשר להגיע לילדים שאי אפשר להגיע אליהם בחינוך פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: לא כל ילד יכול להיות במסגרת.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים דרך תנועת נוער, דרך המתנ"ס, דרך פעולות של חבורות ופעילות חינוכית מסוג כזה או אחר, אפשר להגיע לתלמידים האלה שיש להם בעיות.

מל פולישוק-בלוך: והם משקיעים פחות מאחוז בכל החינוך הלא פורמלי בארץ, זה פשוט אבסורד.

מירי שטיינברג: יש לי משהו טכני לגבי כיתה א'.

מירי שטיינברג: בשנה שעברה רשמנו את כיתה א' דרך האינטרנט לילדים כמו גני ילדים.

מירי שטיינברג: השנה משרד החינוך לא מאשר את זה.

מירי שטיינברג: זה אומר שאם אנחנו לומדים חמישה ימים בשבוע - - - הגיע מכתב שאנחנו צריכים לחתום שאנחנו מסכימים לרשום, אבל זה לא חוקי.

מירי שטיינברג: לא חוקי לרשום דרך האינטרנט ילדים בכיתה א'.

מירי שטיינברג: הם אמרו זה אקט חגיגי, וצריך שההורה יבוא.

מל פולישוק-בלוך: נברר את זה.

דורון פאקול: אני רוצה להתייחס בבקשה לפן נוסף של תשלומי הורים, שנדמה לי שהוא לא עלה כאן.

דורון פאקול: משרד החינוך מעביר לנו תקציב בת 21 יחידות לתלמיד.

דורון פאקול: זה נאמר לנו.

דורון פאקול: דבר שלא ידענו אותו עד עכשיו.

דורון פאקול: 21 יחידות לבגרות, כאשר משרד החינוך דורש מאיתנו בעצם להגיע ל-27 יחידות כדי שהתלמיד יהיה זכאי.

דורון פאקול: זאת אומרת הוא נותן, אבל לא אומר מה הוא נותן, הוא גם לא מספר את זה להורים.

דורון פאקול: כשאנחנו פונים להורים להוסיף תקציב כדי שאפשר יהיה 6 יחידות - - - הם אומרים רגע מה פתאום, משרד החינוך נותן הכל.

מל פולישוק-בלוך: למה משרד החינוך לא נותן את הכל?

דורון פאקול: כשאת מתכוונת לעשות ישיבה בנושא הזה, תשאלי את השאלה הזאת.

דורון פאקול: אנחנו לא יודעים מה הסיבה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה להבין על העניין של סל תרבות.

דורון פאקול: צריכים לבדוק מה הוא נותן, על כל יחידות הוא נותן, ואיך הוא רוצה בעצם לממש את הבקשה של 27 יחידות מי ישלם.

מל פולישוק-בלוך: איפה כתוב שמותר רק 21 איך הגעת לזה?

אריק שחף: זה מופיע בדו"ח דוברת.

אריק שחף: שמשרד החינוך משלם רק על יחידה אחת, יחידה מורחבת, זה לקראת העתיד.

דורון פאקול: לגבי מידע על שעה מאוחרת, אני מדבר על ארבע.

דורון פאקול: היום אנחנו לומדים על שלוש ורבע, זה לא קל, במיוחד בגילאים הצעירים.

דורון פאקול: אני אישית למדתי עד מאוחר כשהייתי צעיר, אבל לנו זה לא קל.

דורון פאקול: צריך למלא את הדבר הזה בחוגים, בהעשרה, לא בלמידה.

דורון פאקול: זה בהחלט יקר מלמידה פונטאלית.

דורון פאקול: צריך לתת את הדעת מאיפה לוקחים את הכסף לתת את הדבר הזה.

דורון פאקול: למלאת את השעות האלה בתוכן אמיתי.

מלכה מירום: אני באה מהמקום של גיבוי למנהלים.

מלכה מירום: אנחנו בשנים האחרונות צופים במחזה שמדי שנה ב-10 למאי מתחיל עליהום של ארגון ההורים, ושל ועדת החינוך של הכנסת.

מלכה מירום: זה לא היה בראשותך, זה היה בראשות הקודם לך.

מלכה מירום: בו אנחנו הופכים להיות נאשמים, וכאלה שמוצצי כספי הורים.

מלכה מירום: התקשורת מלאה באמירות שהם מאשימות את המנהלים בלקיחת כספים, וביצירת מעמדות בתוך בית הספר, בכך שמי שלא משלם הוא מאויים בכל מיני צורות כאלה, בסופו של דבר, אנחנו אלה שבעצם אשמים בכל התהליכים שמתרחשים היום במדינת ישראל בתחום מערכת החינוך.

מלכה מירום: אף מנהל, מכל אלה שאני מכירה, ואני מכירה הרבה, לא הולך עם הכסף הזה למכולת וקונה לביתו.

מלכה מירום: מנהלים אם הם גובים את הכסף, קודם כל גובים את מה שהמשרד מרשה.

מלכה מירום: אם מוצאים עוד דרך להפעיל עמותה או כל מערך אחר, כדי שההורים ישלמו קצת יותר ובית הספר יוכל לממש את המשנה החינוכית שלו, הוא לא מנהל פושע.

מלכה מירום: צריך אולי להגן על זה באיזשהם מסגרות, נוהלי עבודה נכונים, אבל אי אפשר כל שנה להפוך אותנו לחוצי בליסטראות בתקופה הזאת, עד הקיץ הם מוציאים להורים את המנשר הצהוב, שבו מודיעים להם אל תשלמו, והמנהלים יועמדו לדין, והם יועמדו לדין משמעתי.

מלכה מירום: אנחנו עובדים סביב השעון בשביל לעשות את בית הספר הכי טוב שאנחנו יודעים ורוצים ויכולים לעשות.

מלכה מירום: אני מצפה שוועדת החינוך של הכנסת תעמוד מאחורי המנהלים, ולא תשתתף.

מל פולישוק-בלוך: איפה שמעת שיש עליהום כזה שאת מתארת?

מלכה מירום: לפני שנה, ולפני שנתיים.

מלכה מירום: וגם כתבו מכתב גם אני וגם נחום, ולא זכיתי לתשובה.

מלכה מירום: גם לועדת החינוך, וגם לשרת החינוך, ולא קיבלתי תשובה.

מלכה מירום: יכול להיות שזה לא הגיע לא ליו"ר הוועדה ולא לשרה, לא קיבלתי תשובות לזה.

מלכה מירום: כתבתי את זה בזמן אמת, ונחום כתב בעצמו.

מלכה מירום: אני לא יודעת אם נחום קיבל תשובה, אני לא קיבלתי תשובה.

מלכה מירום: אני לא מוכנה לחטוף את כל האש, ולעמוד בחזית מול ההורים.

מלכה מירום: כל פיפס שאני אומרת, הם מייד בודקים אותי בספר החוקים.

מלכה מירום: כבר היו שנים שהגישו נגדי תלונות, והופיעו בטלוויזיה.

מלכה מירום: כל דבר שהם רק יכלו לעשות.

מלכה מירום: ואני חושבת שזה לא נכון.

מלכה מירום: אנחנו לא נמצאים בשני צידי המתרס.

מלכה מירום: האינטרס של כולנו הוא שותף ואחד.

מל פולישוק-בלוך: לגבי העניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני בוודאי לא אחראית על מה שעושים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אני נמצאת שבעה חודשים, כשנכנסתי, נכנסתי לעין הסערה של תשלומי ההורים, זה היה בלי הכנות מוקדמות.

מל פולישוק-בלוך: אמרו לי הכל מסודר, הכל בסדר, רק צריך לסגור עניין וזהו.

מל פולישוק-בלוך: זה לא היה ממש כך.

מל פולישוק-בלוך: בעניין תשלומי הורים יש כאן דילמה גדולה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שכמעט כל אחד כאן מלא וגדוש בנושא הזה, אני רוצה שתבינו מה דעתי לפחות כמי שכרגע יושבת ראש ועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני מההורים שאומר מאלה שאומרים לתת כמה שיותר.

מל פולישוק-בלוך: ככל שאפשר לתת יותר – כאמא שיכולה לתת יותר לבנים שלי, דרך מערכת החינוך אני שם.

מל פולישוק-בלוך: בערך 20 שנה כפעילה מאוד בוועדי הורים, אחרי שגמרתי להיות מורה.

מל פולישוק-בלוך: אני פעלתי כדי שההורים יתנו כמה שיותר.

מל פולישוק-בלוך: כשהגעתי לוועדת החינוך, וראיתי את המצוקה של אלה שאכן נותנים, אי אפשר שלא לנסות איזשהו איזון, איזון זו מילה קשה כי אף פעם אי אפשר למצוא איזון, אבל צריכים לראות את כל התמונה, וגם אלה שנותנים הרבה, כביכול מה שאנחנו מגדירים מעמד ביניים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאלה שיושבים פה בחדר, שהם לא עשירים גדולים, ולא מסכנים ולא דלפונים.

מל פולישוק-בלוך: יסלחו לי אלה מביניכם שהם כן עשירים גדולים.

מל פולישוק-בלוך: אבל אם אתם בחינוך, אז כנראה שלא.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על רוב רובו של עם ישראל, שפותח את המקרר מוצא שם יותר ממרגרינה במקרה הטוב, ובכל זאת גם הוא נפול תחת הנטל.

מל פולישוק-בלוך: אני לא צריכה לספר לכם מה זה הנטל – כביכול יש מערכת חינוך חינם, ואתם צריכים כל דבר לשלם.

מל פולישוק-בלוך: כביכול יש מערכת בריאות חינם, או מס בריאות אתם משלמים, ואתם צריכים כל דבר לשלם.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, כמות השירותים שכל אזרח במדינה צריך לשלם יותר בשביל לשרוד פה הולכת וגדלה.

מל פולישוק-בלוך: מיסוי אמנם נתניהו מנסה להוריד, אבל לא באותה פרופורציה שהשירותים עולים לנו יותר.

מל פולישוק-בלוך: זאת תופעה שמתפקידי לראות אותה גם, לא רק את אתה שרוצים באופן נקודתי לתת לעוד טיול או לעוד אירוע.

מל פולישוק-בלוך: ולכן כששמענו את כל הנפשות הפועלות מכל הכיוונים והזרמים, ומכל הארץ, אני חושבת שההחלטה שהתקבלה היתה סבירה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא אומרת שהיא טובה, אבל היתה סבירה.

מל פולישוק-בלוך: משום שאי אפשר לפרוץ את זה לגמרי, להגיד שכל אחד יתן כמה שהוא רוצה, כי זה מכביד על אוכלוסייה מאוד מאוד גדולה, שלא נעים לה להגיד לפעמים שאין לה, שרוצה לתת אבל לא יכולה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא צריכה לספר לכם.

מל פולישוק-בלוך: אתם חיים פה.

מל פולישוק-בלוך: האוכלוסייה היא רוב האנשים, לכן צריכים לחסום את זה.

מל פולישוק-בלוך: גם כדי למנוע את הפער הזה שהולך וגדל, בין אלה שנותנים יותר, לבין אלה שלא מסוגלים.

מל פולישוק-בלוך: וגם בשביל להגיד עד כאן.

מל פולישוק-בלוך: יותר מזה, אמרתי זאת מקודם, ככל שאנחנו ההורים ניתן יותר, המדינה תתן פחות.

מל פולישוק-בלוך: הלחץ והדרישה שלנו, של כל חברי הוועדה לדעתי, זה לדרוש מהמדינה לתת יותר.

מל פולישוק-בלוך: נתונים שאני מוצאת בימים האחרונים, ככל שנכנסים לזה יותר ויותר לעומק, יש אגדה שאומרת שמדינת ישראל משקיעה פר תלמיד יותר ממקומות אחרים, זה לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: העובדות מראות שלא.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו משקיעים פחות ממה שמשקיעים באירופה.

מל פולישוק-בלוך: באירופה משקיעים הרבה יותר פר תלמיד.

מל פולישוק-בלוך: האגדה הזאת חייבת להיפסק.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זה, מערכת החינוך שלנו מאוד בזבזנית, גם זה אנחנו יודעים.

מל פולישוק-בלוך: עד שמשהו מגיע לתלמיד, הולך בדרך להרבה מאוד אנשים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני באה ואומרת, צריך לעשות סדר במערכת.

מל פולישוק-בלוך: אני גם באה בטענות שהמיסוי, ברגע שההורים צריכים לשלם יותר, זה מסוג המיסוי הכי רגרסיבי שיש בעולם.

מל פולישוק-בלוך: כולם משלמים אותו דבר, בלי התייחסות לכמה כל אחד מרוויח.

מל פולישוק-בלוך: כל הדברים האלה הם באמת לא תקינים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ניסינו ללכת ברוח טובה, אמרנו או.

מל פולישוק-בלוך: קיי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא נעלה יותר מדי בגלל הלחצים מהכיוונים האלה שאין להם, אבל אנחנו כן נלחץ שהמדינה תתן עכשיו יותר.

מל פולישוק-בלוך: הקימו ועדה משותפת ובינמשרדית כדי שימצאו מקורות אחרים לכסף, היתה ישיבה ראשונה, נדמה לי שתי ישיבות, התוצאות מאוד עגומות.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת האוצר לא משתף פעולה, ויש בעיה.

מל פולישוק-בלוך: יכול מאוד להיות, שצריכים לעשות כאן פעולה אגרסיבית יותר.

מל פולישוק-בלוך: יכול מאוד להיות שדווקא המנהלים, פשוט לא לקחת כלום, כמו שרציתם לעשות מתחילת השנה באותו כנס שאתה דיברת עליו.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שלא תהיה ברירה.

מל פולישוק-בלוך: אני אמרתי למען ההגינות, למען היושר שלי, אני נותנת להם צ'אנס.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נקיים בקרוב בחודש הזה עוד ישיבה אחת גם על תשלומי הורים כדי לראות איך הדברים מתקדמים.

מל פולישוק-בלוך: אני אנסה לדבר – אני לא יודעת מתי התקציב הזה יעבור או לא יעבור אם הוא יעבור – אבל ננסה לדבר באופן אישי יותר עם אנשי האוצר.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר להמשיך כך.

מל פולישוק-בלוך: זה הגיע לממדים כאלה שגם מחבל בפעילות האמיתית שלכם כמנהלים של המורים בשטח, וגם יוצר פערים מסוכנים בחברה הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: זה למעלה מ-20% של תקציב החינוך.

מל פולישוק-בלוך: זה לא רק הקצפת של העוגה, 20% זה כבר פוגע בבשר החי שלכם.

מל פולישוק-בלוך: אז אני מסכימה אתכם שטוב שאתם מספרים את הדברים האלה, שאתם מוצאים החוצה.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להגיד לך באופן אישי, אין שום עליהום מאז שאני במערכת, על אף אחד.

מל פולישוק-בלוך: לא של אלה ולא של אלה, בטח לא של המנהלים.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת כמה קשה להיות מנהל שמצד אחד באים אליך בכל הטענות, מכל הכיוונים.

מל פולישוק-בלוך: אתה אחראי אחראי, אבל לא נותנים לך את הסמכות להיות באמת אחראי.

מל פולישוק-בלוך: גם של הרשות דרך אגב, מערכת היחסים הזאת עקומה לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: מי שקורא נכון את דו"ח דוברת ולא בצורה פופוליסטית, מבין שדווקא יש נסיון אמיתי בעניין הזה לפתור את הבעיות, ואולי יבינו שצריכים ליישם את זה דווקא בנקודה הכי בעייתית של מערכת החינוך.

חיה רביב: לגבי המערכת הבלתי פורמלית, רק לספר לך, לגבי החינוך המיוחד – אצלנו פה במועצה פועלת קבוצה שנותנת מענה של אחר הצהריים, מענה פורמלי לילדים של חינוך מיוחד.

חיה רביב: הם פועלים אמנם כעמותה, אבל המועצה תומכת מאוד, ואנחנו מלווים אותם בצורה מאוד מהותית ואינטנסיבית.

חיה רביב: זו ממש מערכת שנותנת מענה חברתי והעשרה במידה מסויימת, אבל בעיקר מענה חברתי לילדים של החינוך המיוחד בהתחשב בעובדה שהם מפוזרים.

חיה רביב: בכל יישוב יש אחד שניים כאלה, וזה מגביר את הבדידות בצורה מאוד משמעותית.

חיה רביב: המענה הוא בעיקר לבני נוער, בצורת גם קבלות שבת, גם חגים וגם פעמיים בשבוע מסגרות של אחר הצהריים.

חיה רביב: זה רק לידיעה.

מל פולישוק-בלוך: את חושבת שלילדים האלה עדיף פנימייה?

חיה רביב: בשום אופן לא.

חיה רביב: בבוקר הם במסגרות מיוחדות, נוסעים למסגרות, ואז יש להם מענה במסגרות שלהם.

חיה רביב: ואם אנחנו גם מצליחים לתת להם מענה בשעות אחר הצהריים, והם גרים בבית החם והטוב שלהם, אני חושבת שזה הפתרון הנכון והטוב.

מל פולישוק-בלוך: יש בית חם וטוב?

חיה רביב: כן, אלה שפה.

חיה רביב: הבית הפרטי.

מל פולישוק-בלוך: אני עדיין עם הסיפור ששמעתי בדרך הנה.

מל פולישוק-בלוך: אמרו בצפון.

מל פולישוק-בלוך: על אדם בן 79 שהורשע הבוקר בבית המשפט המחוזי בחיפה על מה שהוא עשה לכל בני משפחתו.

חיה רביב: אלו אנשים חולים.

חיה רביב: אני רוצה לדבר על שירותים פסיכולוגיים.

חיה רביב: שירות פסיכולוגי במועצה כזאת הוא מעבר לשירות פסיכולוגי חינוכי משירות פסיכולוגי קהילתי.

חיה רביב: נכון שזו סיסמה שכולם אוהבים להתהדר בה, אבל היא מאוד רלבנטית כשאנחנו מדברים על ישובים מפוזרים ועל ארועים.

חיה רביב: אנחנו מערכת דינמית, ישנם אירועי חירום למיניהם.

חיה רביב: ישנם אירועים פחות חמורים, אבל ישנו צורך במענה כל הזמן, כאשר הנגישות לשירותי בריאות נפש כאלה ואחרים לא קיימת.

חיה רביב: אנחנו הפסיכולוגים של הרשות, אנחנו אנשי בריאות הנפש היחידי לתוך הקהילה.

חיה רביב: אנחנו לא מתוקננים בעצם מבחינת משרד החינוך.

חיה רביב: אצלנו חסרים 6 תקנים.

חיה רביב: יש 7 תקנים.

חיה רביב: זה מאוד מורגש במועצות אזוריות דוגמת מועצה כזאת גדולה ומפוזרת כאשר הדרישה היא למתן מענה מאוד רחב, ואנחנו מתמקצעים בעצם.

חיה רביב: זאת אומרת שאנחנו בהחלט מומחים במתן שירות פסיכולוגי קהילתי, בצד העבודה החינוכית שלנו.

זאב זימל: יש לי בקשה, לדעתי טכנית לחלוטין.

זאב זימל: החוזר של אישור תשלומי הורים יוצא מאוד מאוחר.

זאב זימל: הוא מגיע באמצע אוגוסט תחילת ספטמבר.

מל פולישוק-בלוך: זה בדרך כלל בגלל משרד החינוך לא בגללנו.

זאב זימל: אני מכיר את הדינמיקה.

זאב זימל: אם אפשר עד ה-1 ביולי או כמה שיותר מוקדם.

יהודית גידלי: תרשו לי להגיד לכם שאני נמצאת בוועדה 12 שנה, וכל שנה אני מתחילה עם משרד החינוך את המשא ומתן בערך מחודש מרץ מפסח, ואני אומרת להם השנה בבקשה שלא יהיה כמו בשנה שעברה.

יהודית גידלי: וכל שנה כשאנחנו מגיעים ליולי, אנחנו אומרים זאת השנה האחרונה.

30063: אם מלי לא תאיים עליהם שיביאו בזמן, כל אחד יעשה מה שהוא רוצה, ואז הם יביאו לפני הזמן.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לקבל החלטה שאין גג.

אמיר: בואו נגיד את האמת מלכה, אנחנו לא מסתדרים, אי אפשר במקרה זה להיצמד לגבולות חוזר מנכ"ל.

אמיר: אני אומר לך מלי שיכול להיות בדיוק הפוך.

אמיר: את דיברת מה יקרה מחר.

אמיר: אני אגיד לך בדיוק הפוך.

אמיר: ככל שבית ספר יעשה פחות פעולות, ההורים החזקים יעשו את זה בעצמם.

אמיר: ואז יקום בתי ספר בעמותות, בקבוצות, ואלה שיוכלו לשלם דמי הורים ממוצעים, ישלמו דמי הורים גבוהים לעצמם.

אמיר: אנחנו נראה את הבלתי פורמליות שאת כל כך מדברת בחשיבותם, מחוץ לכתלי בית הספר, ולרבות ספורט העשרה ושיעורי תיגבור אחרים.

אמיר: ואז בדיוק הפוך יגדל הפער.

אמיר: מה שיקרה שתשלומי הורים ממוצעים, יהיה אפס לחלשים.

מל פולישוק-בלוך: כמה את חושבת חסר לפי המצב הנוכחי.

חיה רביב: אנחנו בית ספר שהיתה לו מסורת של שישה טיולים בשנה, ירדנו לשניים או שלושה.

חיה רביב: אצל הצעירים, זה אפילו לא מגיע לאלף.

חיה רביב: כיתות ו' עם מסיבת הסיום מגיע לאלף ארבע מאות-אלף חמש מאות.

חיה רביב: אני משוכנעת שעם 500 שקלים פר ילדים הייתי יכולה לעשות יותר.

חיה רביב: אבל גם אם יאשרו מאתיים זה יעלה.

חיה רביב: יש תכניות העשרה שאנחנו עושים בסיבוב ולוקחים את הכסף, ומוסיפים עוד שעתיים בשבוע.

אמיר: אני חושב שהיא מכירה את מודל העשרה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: גם העשרה על פי דוברת, צריך להיות לא על חשבון ההורים, אלא על חשבון המערכת.

מל פולישוק-בלוך: זה כנראה חזון אחרית הימים.

אמיר: כמי שמאמין שהספורט הוא חלק חשוב מאוד במערכת החינוכית, ובטח היום במבנה החדש, נראה לי שמן הראוי היה לעשות או להתחיל לחשוב על כמה שינויים שמתבקשים מההיערכות החדשה של דו"ח דבורת, שהילדים יהיו עד ארבע אחר הצהריים, ופעילות הספורט.

אמיר: לדעתי צריכה לעבור לשעות האלה, כי הם לא יספיקו, בטח אצלנו וגם באים לפעילות, הדבר הזה דורש כמה דברים.

אמיר: יהיה הזדמנות גם לבטל את מרכזי הספורט.

אמיר: יש הצעת חוק שהגישו לצמצם את השתתפות מועצת ההימורים ומרכזי הספורט, ולתת את הכסף הזה לספורט.

אמיר: כשהוא היה שר הספורט, הוא רק לא הספיק לעשות את זה, מאוד חשוב לדחוף את זה, זה ישנה קצת את התנהלות הספורט.

אמיר: אני חושב שבמשרד החינוך עצמו מבנה הספורט הוא קצת משונה.

אמיר: לאותו ילד יש בבוקר מפקח אחד, אחר הצהריים שני.

אמיר: עכשיו זה מתחיל לחזור.

אמיר: יש התאחדות לספורט בתי ספר, אם יש יכול להיות שכל הספורט של הגילאים הצעירים צריך להיות באותה התאחדות.

אמיר: אם לא יתנו לזה רוח גבית ויתואמו הדברים האלה, אנחנו גם נפספס שנים, וגם הילדים הולכים לאיבוד ונפגעים.

מל פולישוק-בלוך: נשמעת טענה שבגלל המערכת החדשה של דו"ח דוברת, הילדים לא ילכו לאגודות הספורט, לא ילכו לפעילות ספורטיבית אחר הצהריים, ועתודת הספורטאים שלנו תיפגע.

מל פולישוק-בלוך: אתה חושב שזה נכון?

אמיר: אני חושב שזה לא נכון.

אמיר: מה שצריך לעשות להיטיב ולהעלות את הרמה של אותם ילדים בבתי הספר של הטובים למצטיינים לתת מסגרות.

אמיר: התחילו עם זה עכשיו בשיתוף איגוד הכדורסל לגבי ספורט לבנות, העבירו לגילאים הצעירים.

אמיר: אם ישכילו להביא את המאמנים הטובים, השאלה מי ישלם.

אמיר: גם היום האגודות לא משלמות, הן חיות מכספי הורים, הם שוב חוזרים לסיפור הזה, וקצת התמיכות של המועצה ומינהל הספורט שהם שוליות.

מל פולישוק-בלוך: אני בדעה שמשקיעים מעט מדי בספורט במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו נוער מאוד לא ספורטיבי, שאחר כך גדל להיות מבוגרים, זה עולה המון כסף למדינה.

מל פולישוק-בלוך: זה אנשים פחות בריאים, פחות בריאים גם בנפשם.

מל פולישוק-בלוך: דרך הספורט אתה מגיע לילדים שאתה לא מגיע אליהם.

אמיר: לי אין ספק.

רחאב עבד אל: אני משתדלת כמה שאפשר להקטין את הסבל מההורים.

רחאב עבד אל: זה התחיל בשילוב הילד עם צרכים מיוחדים, והתפתח זה כולל מגיל 3 עד 5, ומגיל 6 עד 12 רגיל, ומגיל 5-21 חינוך מיוחד.

רחאב עבד אל: אנחנו מפקחים על מודלים של תפיסות חינוכיות ודרכי הוראה שונים, וגם פיתחנו כמה תיאוריות שהמערכת מעריכה והפכנו למודל שהפיץ את המודל שלו והידע שלו לא רק בארץ אלא בכל העולם.

מל פולישוק-בלוך: כמה ילדים יש לך?

רחאב: כ-350 ילדים, באים מ-17 מועצות ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

30063: התשלום במקום לעבור ישירות לרשות שמחנכת, עוברת דרך הרשות ששולחת.

30063: בדרך זה יוצר חניה במים, בביוב.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו יש חוק לחייב אותם, שלכל אחד יהיה חשבון חינוך נפרד לכל רשות.

30063: הוא צריך לחתום על העברה אלינו.

30063: במקום שמירושלים היו מעבירים את הכסף ישירות - - - יחד עם בית ספר קישון, והרדוף ו- - - אנחנו עושים מימון ביניים בקרוב ל-2 מיליון שקלים, בזמן שראש רשות לוקח את החינוך המיוחד לצרכי הרשות, אני עושה מימון ביניים.

30063: בסוף הוא הולך לירושלים, זוחלים על ארבע ומעבירים את הכסף בכוח מה שנקרא.

30063: אבל בינתיים עברו חצי שנה עד שמונה חודשים שעשו מימון ביניים.

30063: יש במדינה הזאת דברים שנראים כמו עולם שלישי.

30063: שינוי יכולה לעשות בעניין תיקונים.

התאב: בקשר לדוברת זה הלהיט.

התאב: זו השיחה בכל בית, בכל רחוב ובכל מקום.

התאב: יושבת ראש ועדת החינוך מסכימה על כל ההיבטים של דו"ח דוברת?

מל פולישוק-בלוך: הכל לא, אבל על הדרך המרכזית כן.

התאב: אתם תעמדו על הלא.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם הלא שלך והלא שלי אותו דבר, אני לא יודעת.

התאב: אני מבית ספר ערבי יחיד בעמק יזרעאל.

התאב: מזלי שאני נמצאת בתוך המועצה הזאת.

ג'מאל זחאלקה: גם אם נחפש בנרות אי-אפשר למצוא במדינת ישראל היום מוסד כמו המתנ"ס.

ג'מאל זחאלקה: זה לא עניין של סתם לתת את זה למישהו אחר.

ג'מאל זחאלקה: זה דימוי שלנו כלפי עצמנו, זו תדמית שלנו בעיני אחרים, אי-אפשר לפרוט את זה ביום אחד.

מל פולישוק-בלוך: הבעיה של המתנ"סים היא שהם לא יודעים לעשות לעצמם יחסי ציבור בשלטונות.

קריאה: אין לנו כסף.

מל פולישוק-בלוך: זה לא עניין של כסף.

אמין ענבתאווי: זה לא רק עניין של כסף, אני מסכים אתך לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להגיד לך שעד שלא הגעתי להיות דירקטורית בחברה למתנ"סים לא תיארתי לעצמי מה עושים בה.

אמין ענבתאווי: את צודקת, אבל יש גם פוליטיקה שאנחנו לא תמיד מצליחים בה.

אמין ענבתאווי: אין כמו המתנ"ס משום שהוא משרת את כולם בלי יוצא מן הכלל בכל המובנים.

מל פולישוק-בלוך: כמה יש בדיר חנא?

אמין ענבתאווי: קצת יותר מ- 8000.

אמין ענבתאווי: אין מוסד שיכול לשרת את כולם, אין כזה דבר, אני לא ראיתי מוסד כזה.

אמין ענבתאווי: אין גם מוסד שיכולים לסמוך עליו כמו על המתנ"סים, כי הם משרתים את כולם מבחינת מקצועיות וקהילתיות.

אמין ענבתאווי: לכן בכל הסדר של הפרטה לא יעזור בית-דין.

אמין ענבתאווי: יכול להיות שיטענו שלא ניתן את זה לגוף שמחפש רווח כספי, אז לפחות שיחפש לא להפסיד.

אמין ענבתאווי: כדי שיהיה מקצועי וישרת את התושבים באמת, אני מוכן לקיים חוגים בהפסד, וכמו שאבי אמר, אני אמציא חוגים שירוויחו כדי לסבסד את החוגים האחרים.

אמין ענבתאווי: לא יהיה גוף שיתאמץ כדי לשמור על עקרונות שהוחדרו עשרות שנים - - -

אמיר: את התחלת אתו עם הפרויקט של המתנ"סים.

אמיר: אם את זוכרת התזכיר שונה כשהסיפור היה במיוחד כשהחברה תקבל בלי מכרז פרויקטים לא רק של משרד החינוך, אלא של כל המשרדים.

אמיר: לפני 4 שנים הגיע מבקר משרד החינוך שטען פתאום למה המתנ"סים מקבלים הקצבה בלתי ייעודית כאשר האידיאולוגיה הייתה ש- 40 אלף שקל המסכנים שהמתנ"ס מקבל נותנים רמז לעירייה שמי שמחמיץ הם התושבים והעירייה.

מל פולישוק-בלוך: זה ביקורת של משרד החינוך?

אמיר: כן.

אמיר: אני אומר לדירקטוריון שזאת ביקורת מוזמנת, וכדאי לסמן משהו כאן.

אמיר: אז הגיע הדבר השני – הפרויקטים.

אמיר: החברה למתנ"סים צריכה להתחרות על פרויקטים של משרדי ממשלה.

אמיר: יש פה משהו קצת מוזר: חברה ממשלתית שקמה בשביל המתנ"סים צריכה להתחרות כל שנה.

אמיר: תאמרו שאתם לא רוצים מתנ"סים, אבל אם כתוב בפרוטוקול של השרה שזה יהיה לשנה, זה צריך להיות וצריך לבדוק.

אמיר: כתוב שם דווקא חיובי: אם יתברר שהחברה טובה יותר ניתן לה פטור ל- 5 שנים כדי שלא יצטרכו להיאבק על הפטור.

אמיר: אבל איך אפשר לעשות בשנה משהו בחברה למתנ"סים.

אמיר: זה היה נכון אילו היו מקדישים עוד 10 מיליון, הולכים למקומות שרוצים להכניס בהם מתנ"סים, נותנים למישהו אחר להפעיל את זה ולבסוף לעשות השוואה לפי קריטריונים מסוימים.

אמיר: אם החברה באמת פחות טובה, בבקשה.

אמיר: כאן אומרים לנו – פאוזה.

מל פולישוק-בלוך: מי מוביל את זה, אגף התקציבים או החשב?

אמיר: לכאורה זה החשב הכללי, זליכה.

אמיר: אני אומר "לכאורה" משום שמשרד החינוך אומר לי שאני מתעסק רק בעולים, לא בקשישים, אתה רק חוק חינוך חובה.

אמיר: זה מפתיע אותי משום שכל שרי החינוך התגאו בזה שזה משהו מעבר לחוק חינוך חובה.

מל פולישוק-בלוך: למה אתה הולך מרחיק לכת לחוק חינוך חובה?

מל פולישוק-בלוך: "שרת החינוך, התרבות והספורט".

מל פולישוק-בלוך: תחת הכותרת של תרבות.

מל פולישוק-בלוך: חינוך הוא גם חינוך למבוגרים.

מל פולישוק-בלוך: בכל הניירות של משרד החינוך כתוב "חינוך למבוגרים", ויש גם תקציב לחינוך למבוגרים.

מל פולישוק-בלוך: נוסף לזה תרבות – כל מה שנאמר פה מצביע על כך שאין מקום אחר.

אמיר: אני אומר מעבר לזה.

אמיר: כל שרי החינוך: רובינשטיין, יוסי שריד והמפד"לניקים- -

מל פולישוק-בלוך: הבנתי.

אמיר: מעבר לזה התעסקו בעלייה ובאבטלה.

אמיר: אף אחד לא חינך אותנו להיות הוליסטיים.

אמיר: שלוש וחצי שנים היא לא הגיעה לכאן.

אמיר: לא רק אנחנו הזמנו אותה כעובדים, אלא הדירקטוריון הזמין אותה.

מל פולישוק-בלוך: אף פעם לא הייתה?

אמיר: בחיים לא.

אמיר: הזמנו אותה לפגישות ולכינוסים שלנו, והיא לא באה.

אמיר: גם דירקטוריון החברה למתנ"סים שהיא מינתה היא עוד לא פגשה.

אמיר: ואנחנו עומדים משתוממים מה רוצים מהחיים שלנו.

אמיר: אנחנו כבר לא יודעים אם מתכוונים שהיינו צריכים "לשרוף את המועדון", להעלות את כל הנכים לכנסת.

אמיר: אבל התרגלנו שאנחנו קונצנזוס.

אמיר: כשהגיע השר רובינשטיין עשינו קייטנות אנגלית; כשהגיע המפד"ל עשינו קייטנות יידיש.

אמיר: לגיטימי ששרה תיתן את הדגשים שלה.

אמיר: אבל לא האמנו בחיים שיתעללו בנו.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה יותר מברור.

מל פולישוק-בלוך: דובר: הנהלת החברה שלנו השאירה את הפוליטיקה לפוליטיקאים.

מל פולישוק-בלוך: הנהלת החברה או הנציבות שלנו חייבים להפעיל לובי בתוך הכנסת על כל מה שקשור לחברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: זה בהחלט נכון, זה מה שאני אומרת.

מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים לפעול בקרב החברים שלכם.

מל פולישוק-בלוך: זה לא סותר את כל הדברים האחרים, אבל גם זה מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: אנשים לא מספיק מכירים את המתנ"סים, חושבים שזה חוגים וכל מיני דברים שלא צריך אותם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בחדר יודעים שזה לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: אם חושבים שזה חוגים – כל אחד יכול לעשות חוגים, גם הסקטור הפרטי יכול לעשות חוגים.

מל פולישוק-בלוך: זאת הטעות הבסיסית שמובילה להחלטות שגויות, וזה נובע מכך שאנשים לא מתאמצים לדעת מה זה בכלל.

מל פולישוק-בלוך: זה חמור מאוד.

מל פולישוק-בלוך: אני אנסה לפגוש את החשב הכללי באוצר, אני אנסה גם לדבר עם אגף התקציבים, ובוודאי עם השרה.

מל פולישוק-בלוך: אבל גם אתם חייבים לפעול בכל החזיתות שאתם יכולים.

מל פולישוק-בלוך: לכל אחד מכם יש ראש עיר שצריך את המתנ"ס, רוצה את המתנ"ס, מעריך את המתנ"ס; ולכל ראש עיר יש מישהו בפוליטיקה שהוא יכול להשפיע עליו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רואים הרבה מאוד ראשי עיר בכנסת, כי הם הבינו שחשוב יותר לעבוד בכנסת מאשר להיות בשפרעם או ביוקנעם, וכנראה זה נכון.

מל פולישוק-בלוך: אתם צריכים להפעיל את ראשי הערים שלכם שיפעלו גם למענכם.

מל פולישוק-בלוך: זה, כמובן, לא פוטר אותי מלעשות מה שאני צריכה בהקשר הזה.

מל פולישוק-בלוך: היה לי מאוד מעניין, תודה על השיחה.

דובר: אני רוצה להודות לך באופן נדיר גם בשם ההנהלה – יאיר המנכ"ל שלנו.

דובר: אני רוצה להודות לך שוב.

דובר: אני רוצה לומר בשם מנהלי המתנ"סים שאנחנו היום כאילו במצב של יתומים שאין לנו אבא.

דובר: אנחנו מנסים לתת לידייך את הנושא הזה, ותנסי יחד עם חברי הכנסת לקחת את הנושא הזה בשיא הרצינות כי אין לנו אנשים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אני אשתדל.

דובר: אנחנו משכנעים את המשוכנעת, אז זאת קצת בעיה.

דובר: פגישה עם מנהל הגבעטרון

דובר: הגבעטרון זה ארץ-ישראל היפה.

דובר: אנחנו מדברים אל 35%-45% מהציבור, גם החתך הגילי וגם המנטלי.

דובר: אבל הוא לא הולך ונעלם.

דובר: כל העול הזה מונח על גבה של גבע.

מל פולישוק-בלוך: אף פעם לא הרווחתם מזה?

דובר: אף פעם.

דובר: אנחנו הוצאנו 18 דיסקים, וקיבלנו תקליט זהב, ברונזה וכל השמות האלה.

דובר: אבל זה עסק של גדול מאוד, ותאמינו לי שלאזן או להרוויח אני יודע.

דובר: לקיים גוף ציבורי ולהרוויח – לא ניתן.

דובר: זה תלבושות, זה עיבודים, זה אוטובוסים להסיע, זה תזמורת.

דובר: ואני גם לא רוצה להרוויח.

מל פולישוק-בלוך: זה לא קם אף פעם כתאגיד?

דובר: לא.

דובר: זו לא עמותה, אלא עיסוק הובי שהתרחב.

מל פולישוק-בלוך: כל החשבונות היו מהקיבוץ?

דובר: העיסוק מגלגל בשנה 250-300 אלף שקל.

דובר: בדרך כלל אני "מצליח" להפסיד כמה עשרות אלפים, ומכיוון שזה בכל זאת הובי ויש הרבה גאוות יחידה אף אחד לא מזדעזע.

דובר: עברו כמה שנים מאז שנסענו, ואנחנו מאוד רוצים לנסוע, וצריכים לגייס קצת כסף.

מל פולישוק-בלוך: בפני מי תופיעו שם?

דובר: קודם כל בפני יהודים וישראלים.

מל פולישוק-בלוך: יש תוכנית עבודה לנסיעה?

דובר: בסך-הכול מדובר על 16 יום.

דובר: להופיע אין לנו שום בעיה.

דובר: אחת ל- 4 שנים אני נוסע, אז אני מכיר את זה, אני יודע בדיוק להופיע בצוהריים במקום אחד ובערב במקום אחר.

מל פולישוק-בלוך: אבל יש לכם כבר הזמנות?

דובר: כן, בכל מיני מקומות.

דובר: אבל אני לא יכול לסגור כי אני לא יכול להתחייב.

מל פולישוק-בלוך: מה עשית בשנים קודמות?

דובר: איכשהו תמיד היה.

דובר: לראשונה בחיינו, המועצה האזורית גלבוע שהיא המועצה הכי פרובלמטית במדינה הזאת.

דובר: איפה את מכירה עוד מועצה אזורית שיש בה 22 אלף איש ששליש מהם הם מההתיישבות הוותיקה – עין חרוד, תל-יוסף, בית-השיטה, גבע, כל אזור התענכים – ושליש הם ערבים?

דובר: זה בלתי אפשרי, ומאוד קשה.

דובר: בפעם האחרונה שנסענו ראש המועצה דני עטר עזר קצת.

דובר: אבל הקושי הגדול הוא ההסעה הלוך ושוב.

דובר: כמעט אף אחד לא התחייב לכלום, ואני לא אבקש את זה אפילו כי לא נאה ולא מקובל שאני אבקש על 299 ושותפיי שגבע תתמוך.

מל פולישוק-בלוך: כל הזמרים הם מגבע?

דובר: לא.

דובר: גייסנו כמה חבר'ה מבית-השיטה, אבל אנחנו עדיין הרוב המוחלט.

דובר: כולם קיבוצניקים.

דובר: אני לא יכול להגיד "מגיע לנו".

דובר: אני יודע שזה על הפרק, ואני יודע שהקדשנו ב- 3 השנים האחרונות תיקים כאלה עבים - מי לא המליץ?

יהודית גידלי: בשנה שעברה ביום הזמר העברי היה הגבעטרון, ורובי רבלין אמר שמגיע להם פרס ישראל.

יהודית גידלי: השאלה היא האם הוא גם פעל לעניין.

דובר: עובדה שלא.

דובר: הוא קיבל אותנו בלשכתו, וסתם קשקשנו על החיים.

דובר: הוא אמר לנו שמגיע לנו, ובאולם אחר-כך שרת החינוך עלתה לבמה אתנו, שרה אתנו, וגם היא הכריזה שמגיע לנו פרס ישראל.

יהודית גידלי: אבל צריך לעשות את הצעד הפורמלי של הגשת הטפסים וכולי לאגף פרס ישראל במשרד החינוך.

דובר: הגשתי להם חומר, שלחתי להם.

דובר: לא השתייכנו בפומבי אף פעם לשום כיוון פוליטי.

דובר: דברים לאומיים – כן.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה יכול לתת לנו את היעד שאליו אתם רוצים להגיע, בפני מי אתם הולכים להופיע כדי שנוכל להכין את זה בנייר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ננסה לפנות לאותו בן-אדם, גם לסוכנות היהודית, גם למיכה יינון, ראש מנהל התרבות במשרד החינוך.

דובר: אני מדבר על 10000 דולר.

מל פולישוק-בלוך: אני אשאל אותו מה הוא יכול לעשות.

מל פולישוק-בלוך: גופים כמו הקרן הקיימת, למשל, שיש לה סניפים בארצות-הברית מביאים כל מיני שליחים – אני אדבר עם נחמן שי, הוא הנציג בארץ של הקהילות היהודיות בצפון אמריקה.

דובר: אני אעביר לך מכתב עם לוח זמנים ותוכנית, ואת תעבירי הלאה?

מל פולישוק-בלוך: כן.

מל פולישוק-בלוך: זה הכי נכון.

דובר: אנחנו מתכוונים לנסוע אחרי 22 במאי ל- 17 יום.

דובר: אני צריך 40 אלף דולר.

מל פולישוק-בלוך: לא דיברת על 10000?

יהודית גידלי: כן, את היתר הוא יגייס.

דובר: אני לא יכול לבקש את הכול, חשבתי על 10000 דולר.

דובר: בלי קשר אני אזמין אתכן להופעה.

דובר: אנחנו נהיה בירושלים ב- 1 באפריל.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים שתופיעו כמה שיותר.

מל פולישוק-בלוך: כששינוי הייתה בקואליציה היא בהחלט דאגה לצד של האמנות והתרבות.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו אנחנו גם-כן לוחצים, ואני מקווה שבעקבות הלחץ האחרון שהיה יוסיפו בתקציב כי המצב ממש לא טוב.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקום שאני מגיעה – היינו בבוקר בהתיישבות העובדת בנהלל, היינו במגדל העמק ובמתנ"סים –מתלוננים על אותם דברים: אי שימת דגש ושימת לב של מי שעומד בראש המערכת לאן שצריך.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא צריכים מתנ"סים בקיבוצים - -

דובר: יש פעילות ציבורית.

דובר: למרות המצב האנוש של המועצה יש תרבות, בעיקר למבוגרים.

דובר: כל שבוע יש בחדר-האוכל הרצאה של פרופסורים, מהגדולים בארץ, ומגיעים כ- 400 איש.

דובר: לערבים עם שרהל'ה שרון באים כ- 250 איש מכל האזור.

מל פולישוק-בלוך: הזמר העברי חזר בגדול בשנים האחרונות.

דובר: מה אתם עושים בגבעטרון כדי לשמר?

דובר: יש אנשים מבוגרים- -

דובר: יש גם צעירים.

דובר: הצעירה ביותר היא בת 46.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם לא מכניסים חבר'ה צעירים?

דובר: גם ככה זה קשה, לא קל להזיז אותם.

דובר: כל יום שני בערב יש חזרה, שלוש פעמים בחודש יש הופעות, זה מספיק.

יהודית גידלי: אתה צריך דור המשך.

דובר: כל נסיעה כזאת עולה 2000-2500 דולר לאיש.

מל פולישוק-בלוך: יש מספיק אנשים, אתה לא יכול להרחיב את זה.

דובר: היום אנחנו 15, וזה הרכב מספיק מבחינה קולית.

דובר: אני יכול להוסיף אחד, אבל זה לא יוסיף הרבה.

דובר: זה גם הרכב מוזיקלי מאוד טוב: מנהל מוזיקלי מהרצליה – אילן גלבוע.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שאפשר יהיה לעזור לכם.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא אם מיכה יינון יכול לעזור.

יהודית גידלי: נחמן שי נראה לי התקווה הכי סבירה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לעשות פעולה נוספת של חיבור בין החברה העסקית לבין הזמר העברי כדי לשמר את המורשת, את המסורת ואת התרבות המיוחדת שלנו.

מל פולישוק-בלוך: זה יהיה גם לטובתם, כי יש גם נכונות כזאת של חברות כמו חברת חשמל, והם גם מחפשים כל מיני פרויקטים.

מל פולישוק-בלוך: אם הצלחנו עם תנובה, אולי גם אחרים ירצו קצת ציונות.

דובר: צריך באמת לשמר את הזמר העברי.

מל פולישוק-בלוך: גוף כמו הגבעטרון זה לשמר פיסת היסטוריה שלנו, שהיא עדיין הווה, אבל צריך לתחזק אותו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נשתדל לעזור לכם.

אלי ברדה: מקבלים בסוף י"ב תעודת בגרות איכותית, הולכים לצבא, ובתום הצבא הפרויקט מממן להם את המשך הלימודים עד לקבלת התואר.

מל פולישוק-בלוך: מי מממן את זה?

אלי ברדה: קרן רש"י ותורם אלמוני מחברת "עורק" שביקש להישאר בעילום שם כמה שנים.

אלי ברדה: לאחרונה הוא מרשה שנגיד שהוא מבעלי חברת "עורק".

אלי ברדה: כבר 4 שנים התוכנית רצה, כיתה אחת כבר סיימה והתגייסה לצבא.

אלי ברדה: בעוד שנתיים הבנות ילכו ישר לאוניברסיטה ויקבלו מימון, והבנים בעוד 3 שנים.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה במצגת שיש תיאום מלא בין מערכת החינוך הפורמלית לבין הלא פורמלית, מה הכוונה?

אלי ברדה: בכל הוועדות של המתנ"ס והחינוך יש נציבויות משותפות שמתואמות בכל התהליכים, וזה סוגר את המעגל של התיאום בין כולנו.

אלי ברדה: דבר נוסף, העברנו למתנ"ס את הטיפול בתחום הנוער כי הוא יכול להיות גם ברשות וגם במתנ"ס.

אלי ברדה: לפני שנה העברנו את התחום הזה למתנ"ס כדי לחזק את האות נ' שמרכיבה את המילה מתנ"ס - נוער.

אלי ברדה: הקמנו מנהלת נוער יישובית וצוות היגוי יישובי בתחום הנוער, כך שכל הפעילויות של הנוער בפעילות הבלתי פורמלית של אחר-הצוהריים נעשית פעם אחת באמצעות המתנ"ס ופעם שנייה בתיאום עם כל הגורמים במערכת העירונית כדי לוודא שהתיאום אכן מתבצע, ושיש קשר בין המערכות האלה.

דובר: אני רואה כאן הזדמנות להעלות תחושה שלי שחוזרת גם במפגשים עם קולגות שלי, מנהלי בתי-ספר אחרים, ובכלל בבתי-ספר, לא רק במתנ"סים.

דובר: יש לנו הרגשה לפעמים שוועדת החינוך של הכנסת קצת מנותקת מההווי הבית-ספרי המאוד סיזיפי לפעמים.

דובר: מתקבלות החלטות גם לגבי תשלומי הורים, גם מבחינת העצמה של התלמיד בצורה לא מאוזנת לפעמים- -

מל פולישוק-בלוך: למה הכוונה?

דובר: אני מתכוון בעיקר לתשלומי הורים.

דובר: לפעמים אני מרגיש שיותר משאנחנו מעניקים חינוך אנחנו נמצאים במצב של התגוננות שמא אעשה משהו לא פדגוגי ואז יתפסו אותי או יתבעו וילינו נגדי.

דובר: זאת הרגשה של חברים רבים שעוסקים היום בניהול.

דובר: כבר השבוע אני הולך לשני משפטים בתלונות הציבור.

דובר: חברים שלי יכולים להעיד פה שאני לא אחד שדורך על זכויות התלמידים ומזלזל.

דובר: נראה לי שוועדת החינוך של הכנסת לא שומעת מספיק מה שקורה בשטח, ויש צורך לנקוט מדיניות קשה יותר ואכיפתית כדי שלא נהיה עדים יומם ולילה לרציחות ולאלימות הנוראה הזאת שאופפת אותנו מכל עבר.

דובר: אני יכול לומר שבמגדל העמק הצלחנו פחות או יותר לא להגיע לכותרות, אבל אנחנו לא מנותקים ממה שקורה בחברה הישראלית.

דובר: אני גם, כנראה, לא יודע מספיק מה שעושה ועדת החינוך של הכנסת, אבל האינטראקציה צריכה להיות הרבה יותר פתוחה בדיאלוג - אולי אתם מזמינים כל שבוע מנהל אחר, ואני לא יודע את זה - אבל לי ולאנשים שאני עובד אתם יש ההרגשה הזאת, שיש איזשהו מגדל שן שאנחנו לא מצליחים לפרוץ אותו בדרך של דיאלוג.

מל פולישוק-בלוך: יש לי רעיון.

מל פולישוק-בלוך: ההערה שלך מצאה חן בעיניי לא משום שהיא נכונה, אלא משום שהיא מצביעה על בעיה.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה מרגיש כך, אז אתה מרגיש ככה.

מל פולישוק-בלוך: עם רגשות אני לא מתווכחת אף פעם.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך זה לא משרד החינוך, אלא מתכנסת ל- 7 ישיבות בממוצע ועוסקת בהם בנושאים שונים ומגוונים מאוד.

מל פולישוק-בלוך: בחלקן אנחנו מגיבים על מה שקורה, למשל, על אלימות כלפי מורים ומנהלים בבתי-ספר, ולפעמים אנחנו גם יוזמים רעיונות.

מל פולישוק-בלוך: התחומים רבים מאוד ונוגעים לכל דבר.

מל פולישוק-בלוך: לכל הישיבות האלה אנחנו מזמינים תמיד את הנציגים שלכם, מי שעומד בראש ארגוני המורים והמנהלים.

יהודית גידלי: יש ארגון מנהלים נפרד.

יהודית גידלי: יש ארגון מנהלי מחלקות חינוך ויש ארגון מנהלי תיכון וחטיבת ביניים, והם מוזמנים בקביעות.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת אני יכולה להבין שנוצר ניתוק מכיוון שלא תמיד הם באים, ברוב המקרים הם לא באים; וכשהם באים אני לא בטוחה שהם מייצגים אתכם - אני לא מערערת חלילה על היותם הנציגים הלגיטימיים שלכם - במובן שהם מעבירים את התחושות שלכם מהשטח ולחילופין מעבירים אליכם את מה שקורה בוועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה לא קיים בכלל.

מל פולישוק-בלוך: הם מקבלים את מה שמקבלים, ובזה נגמר העניין.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאפשר למצוא דרך באמצעות תפוצת דואר אלקטרוני מאוד רחבה שנבנה אותה במשך הזמן כדי שיותר אנשים יידעו מה אנחנו עושים.

מל פולישוק-בלוך: אפשר יהיה לשלוח להם הזמנות ואחר-כך להפיץ את ההודעה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: הפרוטוקולים של הישיבות מפורסמים באתרים, אבל אנשים לא טורחים להגיע לזה.

מל פולישוק-בלוך: אם נפיץ לכם או לחלק מכם לפחות, אולי זה יעזור.

מל פולישוק-בלוך: לגופם של דברים אני יכולה לומר לך שלהרגשה שאנחנו מנוכרים אין בסיס.

מל פולישוק-בלוך: אין לה בסיס משום שבשבעת החודשים שאני בתפקיד - ואני יודעת שגם קודמי בתפקיד עשה אותו דבר - אין שבוע שאנחנו לא נמצאים באיזשהו מקום בשטח מרמת הגולן ועד אילת: בתי-ספר, מתנ"סים - הצד הלא פורמלי של המערכת - השכלה גבוהה.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו ממשיכים לבוא.

מל פולישוק-בלוך: אני מאוד מאמינה בלראות את האנשים בשטח במקום שהם עובדים ולשמוע אותם בלי נציגים באמצע.

מל פולישוק-בלוך: מעבר לזה, אם מציק לך משהו באופן אישי כמנהל תמיד אפשר להרים טלפון או לפנות בדואל.

מל פולישוק-בלוך: זה כל-כך פשוט, והרבה אנשים עושים את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני מקדישה הרבה מאוד שעות ביום רק בשביל לקרוא את החומר כדי לא לפספס אף אחד.

מל פולישוק-בלוך: אני לא אומרת שאפשר תמיד לתת מענה לכולם, ולא תמיד נכון להסכים עם כולם, אבל לפחות לדעת מה המצוקות והבעיות, ומה קורה בשטח.

מל פולישוק-בלוך: אני מאוד מתחזקת ממה שאני רואה בשטח.

מל פולישוק-בלוך: יש אנשים נפלאים במערכת החינוך במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מנסה ליפות כלום - הם עובדים למרות המערכת ולא בזכות המערכת, ולא רק מבחינה תקציבית, שהיא בעיה מאוד קשה, אבל זה לא רק זה.

מל פולישוק-בלוך: חוזר מנכ"ל למשל, היא שיטה עקומה לגמרי.

מל פולישוק-בלוך: יושב שם מישהו בירושלים ונותן לכם הוראות.

מל פולישוק-בלוך: לא נותן לכם סמכויות, לא נותן כלים, לא נותן לכם אפשרות להתגונן אם מישהו מרביץ לכם פיזית.

מל פולישוק-בלוך: נותן לכם הנחיות בנייר שיוצא פעם בחודש.

מל פולישוק-בלוך: זה אבסורד.

מל פולישוק-בלוך: אין אדם יותר מתאים ויותר יודע מה מתאים לתלמידים פה.

מל פולישוק-בלוך: רונית תירוש או לימור לבנת, אם תהיינה המוכשרות ביותר בעולם, לא יודעות מה קורה פה.

מל פולישוק-בלוך: אני הייתי מורה לפני כמה עשרות שנים, והאל"ף-בי"ת שלי היה שכל תלמיד הוא עולם ומלואו.

מל פולישוק-בלוך: אי-אפשר לעשות מענה אחיד בבית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: יש ילד אחד שהמחברת שלו יכולה להיות מסודרת, ואחד שלא מסוגל ולא צריך מחברת מסודרת, ושניהם באותה כיתה.

מל פולישוק-בלוך: לכן השיטה היא גרועה.

מל פולישוק-בלוך: אחד הדברים בדוח דברת זה לתת אוטונומיה מבנית, מוסרית, ומבחינת האחריות לכל יישוב ולכל מוסד ולכל מנהל.

מל פולישוק-בלוך: זה דבר חיובי, וטוב שהמערכת הבינה שהיא צריכה ללכת לכיוון הזה.

מל פולישוק-בלוך: הבעיה היא שראשי ארגוני המורים החליטו להתנגד לדוח דברת, מלעיטים את המורים באמירות לא מדויקות לחלוטין באשר לכתוב בדוח.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להבין אותם משום שהם שבעי הבטחות שלא קוימו.

מל פולישוק-בלוך: אם הם אומרים שכתוב כך וכך, אבל הם לא מתכוונים לזה, הם יודעים על מה הם מתבססים כי הרבה פעמים הבטיחו להם ולבסוף לא קיימו.

מל פולישוק-בלוך: אז אני רואה את שני הצדדים - שניהם צודקים ושניהם לא צודקים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בתווך - זה התפקיד של ועדת החינוך: לפקח על הממשלה, לכוון לפעמים את המדיניות, ולהיות גם בין הציבור שאנחנו נבחריו.

מל פולישוק-בלוך: בתווך הזה שלפעמים מאוד לא קל להיות כי אין לך סמכות מעבר למה שאמרתי עכשיו בחקיקה, כמובן, מאוד קשה להגיד לשרת החינוך "עכשיו אני רוצה עוד 100 מיליון שקל ל- - -".

מל פולישוק-בלוך: מנסים לתמרן ולעבוד איך שאפשר, הכוונות הן חיוביות וטהורות, ואם אפשר לעבוד יחד בביצוע הדברים זה יהיה טוב.

דובר: אני מאוד מודה לך.

דוברת: כיושבת ראש ועדת החינוך ונציגת הציבור מאידך הייתי רוצה לשמוע את ועדת החינוך אומרת דברים הרבה יותר משמעותיים בנושא האלימות שחודרת לחברה.

דוברת: אני לא שומעת מספיק את ועדת החינוך.

דוברת: אני כרגע לא עוסקת באלימות נגד סקטור מסוים, אלא אלימות כאלימות לשמה.

מל פולישוק-בלוך: קיימנו הרבה ישיבות בנושא האלימות, בגווניה השונים ובהקשריה השונים.

מל פולישוק-בלוך: מערכת החינוך לבד אינה יכולה לפתור את הבעיה, וראינו איך הדברים נופלים בין הכיסאות בין משרדי הממשלה השונים.

מל פולישוק-בלוך: זה צריך להיות טיפול מערכתי.

מל פולישוק-בלוך: פנינו מספר פעמים לראש הממשלה בעניין הזה, ולא קיבלנו אף תשובה.

מל פולישוק-בלוך: ראש הממשלה עוסק קודם כל בהתנתקות.

מל פולישוק-בלוך: שרת החינוך שמבינה את הצורך ואת החשיבות לעסוק בנושא הזה, אין לה הסמכות ואני לא יודעת מה עוד כדי לקחת את השרים האחרים שקשורים לזה: השר לביטחון הפנים, שר הרווחה, שר הבריאות - כדי לעבוד ביחד.

מל פולישוק-בלוך: ואת רואה איך הדברים נופלים בין הכיסאות, זה פשוט אבסורד.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להוציא הודעות ולקיים ישיבות ולבקש שיעשו, ולהגיש הצעות חוק; אבל אם הממשלה לא תשים 80 מיליארד שקל האלה, אז חוקקתי חוק, ומה ייצא מזה?

מל פולישוק-בלוך: לכן הדברים לא עובדים כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: כוועדת חינוך אנחנו מתייחסים אחת לשבועיים בהיבטים כאלה ואחרים לנושא האלימות.

מל פולישוק-בלוך: זה אחד הדברים המרכזיים אצלנו, כי בלי לפתור את הבעיה הזאת אי-אפשר לעשות שום דבר אחר.

מל פולישוק-בלוך: זאת בהחלט בעיה של החברה כולה, לא רק שלנו.

דובר: היה דוח ועדת- - - שיושב - -

מל פולישוק-בלוך: כאבן שאין לה הופכין.

מל פולישוק-בלוך: לכן ביקשתי מראש הממשלה להקים מחדש את ועדת השרים לטיפול נגד אלימות כי רק בעבודה משותפת אפשר יהיה לפתור את הבעיה או לפחות לצמצם את התופעות.

דובר: בבסיסו דוח דברת הוא בהחלט מקיף, יש בו גם המלצות יוצאות מן הכלל, אבל הצורה שבה מנסים ליישם אותו היא כוחנית מדי.

דובר: יש ניסיון להגיד: "כזה ראה וקדש".

דובר: הגוף היחיד שיכול ליצור תהליך מבוקר של חשיבה והתכתבות ביישום זה ועדת החינוך- -

מל פולישוק-בלוך: נכון, ואנחנו עושים את זה.

דובר: - - ונדמה לי שצריכה להיות איזושהי - - - כי אם יהיו שם המלצות שיישמו אותן בחופזה לא יהיה ניתן להחזיר את הגלגל אחורה.

מל פולישוק-בלוך: אני מסכימה אתך, וזה מה שאנחנו עושים.

מל פולישוק-בלוך: התחלנו בישיבה כוללנית עם השרה ועם שלמה דברת עצמו; עכשיו אנחנו עוברים נקודות-נקודות.

מל פולישוק-בלוך: התחלנו עם המורים כי שם הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: אם לא נפתור את בעיית המורים אין טעם להתעסק בשאר הדברים כי לא נעבור לשלב הבא.

מל פולישוק-בלוך: נקדיש לזה כמה ישיבות, ואני מקווה שנצליח לחבר בין הצדדים - זאת המשימה הגדולה ביותר שלי.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבטיחה שנצליח, אבל לפחות מנסים.

יעקב שמואל: אני מציע לוועדת החינוך לבוא ללמוד מראש העיר שלנו את השוויון שהוא מנחיל בעיר.

יעקב שמואל: הרבה שנים המגזר החרדי קופחנו, וראש העיר מסייע למגזר, ומרגישים הבדל.

אלי ברדה: לא אומרים שבחו של אדם בפניו, אבל "מכל מלמדיי השכלתי".

אלי ברדה: אני רוצה להודות לך על הביקור החפוז הזה, אני לא רושם אותו במניין הביקורים- - -

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

דובר: הגזרה שלנו מתחילה בעכו בצפון, חותכת לכיוון בית-שאן ומנחמיה במזרח, ויורדת לכיוון זכרון יעקב בדרום.

דובר: זה שטח גדול ומרכזי.

מל פולישוק-בלוך: כמה מתנ"סים יש באזור הזה?

דובר: 30.

דובר: יכול להיות שביישוב אחד יש מספר מתנ"סים, אבל מבחינתנו זה מתנ"ס אחד.

דובר: פה יושבים המנהלים, והדיון הוא על החינוך הבלתי פורמלי, אבל אנחנו לא יכולים שלא לתעל את הדיון לנושא שמציק במיוחד.

דובר: שני נושאים מציקים לנו: נושא ההפרטה שנוגע אלינו, והנושא השני הוא ועדת דברת ומקומה של החברה למתנ"סים ושל המתנ"סים בכל תהליך השינוי.

מל פולישוק-בלוך: כמה מתנ"סים יש בחיפה?

רונן שפירא: ארבעה מתנ"סים שמפעילה החברה למתנ"סים ולעירייה יש חמישה מרכזים קהילתיים עירוניים.

מל פולישוק-בלוך: כמה יש בעפולה?

גדעון פורת: זאת רשת.

גדעון פורת: יש שלושה מרכזים קהילתיים, היכל תרבות, שלוש ספריות, קונסרבטוריון, מרכז יום לזקן- -

מל פולישוק-בלוך: של העירייה?

גדעון פורת: זה הופעל דרך הרשת.

מל פולישוק-בלוך: המתנ"סים הם של החברה למתנ"סים או של העירייה?

דובר: זה היה שייך לחברה למתנ"סים.

דובר: בחברה למתנ"סים אין המבנים, אבל יש המנהלים במקומות, ואני ניהלתי כמנהל מטעם החברה את כל הרשת הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אני הייתי דירקטורית בחברה למתנ"סים, ואני מכירה את הפעילות, ואני גם מכירה את חשיבות הפעילות של המתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: יתרה מזאת, בצעירותי הייתי בתנועת נוער, ואני רואה את המתנ"סים כסוג מסוים של תנועת נוער, אבל זאת אותה פעילות, פעילות לא פורמלית בקרב הנוער.

מל פולישוק-בלוך: הייתי גם מדריכה הרבה שנים בתנועת הנוער "מכבי צעיר".

מל פולישוק-בלוך: לעניות דעתי, החלק הלא פורמלי של החינוך חשוב לא פחות מהחלק הפורמלי, ולילדים מסוימים הוא אפילו יותר חשוב.

מל פולישוק-בלוך: לצערנו, אנחנו לא מצליחים להגיע לחלק מהתלמידים דרך החינוך הפורמלי, והם צריכים דווקא את המסגרות האחרות.

מל פולישוק-בלוך: ילדים שאין להם בעיות, ודאי שאפשר להגיע אליהם דרך החינוך הפורמלי, אבל אלה עם הבעיות - רק דרך החינוך הלא פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: לכן כשראיתי בתקציב של 2004 שמתוך סכום ענק של 25 מיליארד שקלים משרד החינוך מקדיש 95% לחינוך הפורמלי, עוד כ- 4% לביורוקרטיה ו- 0.8% - פחות מ- 1% - לחינוך הבלתי פורמלי על כל סוגיו, אני חשבתי שזה עקום לחלוטין.

דובר: זאת שערורייה.

מל פולישוק-בלוך: פשוט שערורייה.

מל פולישוק-בלוך: 0.8% גם למתנ"סים, גם לתנועות הנוער - כל הדברים שאינם בתוך בית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: אני מנסה לשכנע את משרד החינוך שצריך לשנות את זה.

מל פולישוק-בלוך: אם נפעיל עליהם מספיק לחץ, זה גם יעזור, לדעתי.

מל פולישוק-בלוך: אדי הרשקוביץ, האחראי על הכספים במשרד החינוך, גילה גישה חיובית לבעיה.

מל פולישוק-בלוך: הוא היה אתי בדירקטוריון של המתנ"סים, אז הוא מכיר את המתנ"סים, והוא יודע כמה זה חשוב.

מל פולישוק-בלוך: נוסף לזה קיימנו ישיבה על המתנ"סים, ובקרוב תהיה לנו ישיבה על תנועות הנוער, ומטרתי היא לנסות לשכנע את משרד החינוך שיעביר קצת כסף.

מל פולישוק-בלוך: בישיבה נדה

מל פולישוק-בלוך: מתי לשמוע את זה אף על פי שמשרד האוצר חושב שכל דבר אפשר למכור.

מל פולישוק-בלוך: שמענו את זה על האחיות בבתי-הספר, על טיפות החלב - כל דבר מבחינתו אפשר להוציא החוצה.

מל פולישוק-בלוך: השאלה הראשונה ששאלתי את שני החבר'ה הצעירים שבאו מאגף התקציבים באוצר הייתה האם במסגרת תפקידם הם ביקרו במתנ"ס.

מל פולישוק-בלוך: כמובן, התשובה הייתה שלילית.

מל פולישוק-בלוך: שלחתי אותם לעשות שיעורי בית דרך המתנ"ס כדי לראות מה עושים בעצם, ולהבין את התפיסה של מה שעומד מאחורי המילה מתנ"ס, כי במשרד האוצר חושבים שמתנ"ס = חוגים.

מל פולישוק-בלוך: זה לא רק חוג, אני לא צריכה להגיד לכם.

מל פולישוק-בלוך: זאת תפיסת עולם, זאת פעילות מגוונת, רחבה של כל האוכלוסיות, מכל הסוגים, בכל הגילאים, כל היום.

מל פולישוק-בלוך: זאת הייתה רק ישיבה ראשונה, לא היו התפתחויות מאז.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת אם אנחנו נוכל לעצור לגמרי את התפיסה הכוחנית הזאת, אבל אני יכולה לבטיח לכם שנעשה את כל המאמצים שזה לא יקרה, זאת טעות חמורה ביותר.

מל פולישוק-בלוך: יותר מזה, אמרתי באותה ישיבה, שלא רק שלא הייתי מוכרת את הפעילות של החברה למתנ"סים, אלא הייתי מנסה למנף את הפעילות של החברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: החברה למתנ"סים יצרה תורה שלמה של ניהול מרכזים קהילתיים, ואת התורה הזאת אפשר למכור, אפשר לעשות מזה מנוף, ולא לחנוק את זה כפי שעכשיו מנסים לעשות.

מל פולישוק-בלוך: זאת התפיסה שלי, ואני מנסה לעזור כדי לחזק את החלק הלא פורמלי, ולדעתי, למתנ"סים יש התפקיד החשוב ביותר.

מל פולישוק-בלוך: כמה מתנ"סים יש היום, 180 בערך?

דובר: 180 מנהלי מתנ"סים, אבל חלקם מנהלים מספר שלוחות.

דובר: ברשת יש 400 עובדים ו- 29 שלוחות- - -חלקם מתנ"סים מסורתיים מגיל הרך בשכונות, וחלקם מרכזים קהילתיים כמו בריכות שחייה או ספרייה עירונית.

מל פולישוק-בלוך: אבל אין ספק שמדובר בלמעלה מ- 200 נקודות פעילות שעובדות יפה.

מל פולישוק-בלוך: ראש עיריית מגדל העמק עשה מצגת של הפעילות שלהם, והתעכבתי על הנקודה של התיאום המלא בין החינוך הפורמלי לחינוך הבלתי פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: כי אחת הבעיות היא שאין תיאום, ולא רואים את החינוך הבלתי פורמלי כחלק אינטגרלי ממערכת החינוך בישראל.

מל פולישוק-בלוך: זאת אחת הבעיות, וצריכים לפרוץ את זה.

מל פולישוק-בלוך: אם נפרוץ את זה יבינו שגם הכסף צריך להגיע וגם ההתייחסות.

משה חזות: גם אני וגם אנשים נמצאים בשכונות וביישובים ומסתכלים על המהות של השליחות שלנו באוכלוסייה.

משה חזות: אנחנו לא יודעים למחות, לא יודעים לשבות, לא יודעים להקים צעקות, לא יודעים לסגור מתנ"סים.

משה חזות: מי שיבקש ממני לעשות את זה - אני סרבן מחאה.

משה חזות: אנחנו נמצאים שם מכיוון שכנראה צריך לקום מתנ"ס, והלגיטימציה לקיומו זאת המערכת הקהילתית.

משה חזות: אמנם אנחנו מחוברים למערכת החינוך, אבל יש בזה אלמנט אלמנט מעוות קצת.

משה חזות: אנחנו שגרירים של קהילה.

משה חזות: אנחנו סך-הכול המאוויים של הקהילה, והעבודה שלנו מתבצעת לא רק מול החינוך הלא פורמלי, אלא אנחנו עושים את זה כמו עבודה קהילתית.

משה חזות: סביב העשייה שלנו הפלטפורמה שנוצרת היא בעקבות צרכים בעקבות מדיניות - - - המדינה נמצאת בתהליך של הפרטה לדעת כמעט של כל דבר אפשרי.

משה חזות: מישהו צריך לאסוף את השיירים שנופלים - - -אף אחד לא מנסה ללמוד, אבל מי שהכיר את תוכנית ויסקונסין שמנסים לעשות פיילוט שלה, שהאמריקנים ברחו ממנה כמו מאש, ואנחנו נוכיח לאמריקנים שאנחנו יכולים להיות יותר גרועים מהם בהפעלתה- -

מל פולישוק-בלוך: למה ברחו ממנה כמו מאש?

משה חזות: כי היא הורידה - - - אנשים שמקבלים קצבאות, אבל מילאה את החובות - - - וזרקה את המשפחות.

משה חזות: לפי תוכנית ויסקונסין, מורידים מרשימת מקבלי הקצבאות של המשרד לביטוח לאומי פחות אנשים- - - יותר ויותר אנשים שלא זכאים לקצבאות, אבל יותר משפחות שיתקדמו אין.

משה חזות: מתברר שכדי להעסיק אנשים בעולם העבודה צריך יותר מאשר חוק יבש שקובע שאישה חד-הורית תיסע 39 קילומטר ו- 999 מטר כדי להגיע לעבודה, וזה לא מעניין אף אחד אם יש לה סידור מעונות, ועוד כהנה וכהנה.

מל פולישוק-בלוך: אבל כן מעניין שאם יש לה אוטו טרנטה ששווה 900 שקל היא כבר לא תקבל את הקצבה.

יהודית גידלי: גם אם היא הולכת ללמוד היא מפסיקה לקבל את הקצבה.

מל פולישוק-בלוך: גם אם היא הולכת ללמוד וגם אם יש לה מכונית.

משה חזות: המתנ"ס לא מתקיים בשביל להיות עוד מתנ"ס.

משה חזות: זה לא מוסד, זה לא בתקנה של אף אחד.

משה חזות: גם דברת מדבר על 221 יום בשנה של פעילות בית-ספר.

משה חזות: מה קורה עם 140 יום נוספים?

משה חזות: אין בדוח אות אחת שמזכירה מה קורה עם הילדים ב- 140 היום הנוספים שאין בהם לימודים בבית-הספר.

משה חזות: בית-הספר הוא במרכז הקהילה?

משה חזות: איך הוא יכול להיות במרכז הקהילה אם שליש מהשנה הוא בכלל לא פתוח?

משה חזות: אנחנו נמצאים באותו צומת שאיפה שנופלים החללים מכל תוכנית חברתית - גם דברת יביא לחללים שלו.

משה חזות: אנחנו שם כשלקויי למידה נזרקו לקצוות, כשהעולים נפלטו לשוליים של מערכת החינוך, כשמשרד העבודה והרווחה סגר מסגרות כאלה ואחרות.

משה חזות: המתנ"ס נמצא שם, עושה את העבודה בשקט, נותן מענה לאזרחים שלו.

משה חזות: רוב המענים יוצאים מתוך הקהילה, ומאחוריהם עומדים אנשים.

משה חזות: אני לא מנהל את המרכז, מי שמנהל אותו זאת הקהילה, ובאף מתנ"ס אף אחד לא מנהל מתנ"ס.

משה חזות: אנחנו השליחים, ומי שמנהל את המתנ"ס- - -אנחנו נמצאים שם כדי לתת מענה- - - להפריט טקס זיכרון?

משה חזות: משפחה שכולה תשלם 200 שקל כדי שיזכירו את הבן שלה?

משה חזות: מה המשמעות של זה?

משה חזות: להפריט שירות קהילתי?

משה חזות: להפריט העצמה של תושבים?

משה חזות: להפריט מניעת אלימות בקהילה?

משה חזות: להפריט נגיעה במשפחות חד-הוריות?

משה חזות: להפריט טיפול באיכות חיים של אנשים?

משה חזות: איזה מין מושג זה?

משה חזות: אני שליח, נמצא בקהילה שלי, ואני חושב שלא נכון לעשות את זה לא משום שאני דואג - אין לי תנאים סוציאליים מיוחדים, אין לי ועד עובדים, אני לא מוגן.

משה חזות: אין לי בעיה עם זה, והלכנו מתוך הכרה לזה, אבל אנחנו צריכים להיות באותה פאזה שאנחנו לא אג'נדה של גוף כלכלי או של רשות מקומית, אלא משהו שהוא ההוויה של האנשים בקהילה עם הצרכים שלהם, עם האמונות שלהם, עם הדברים שלהם, עם הצבעים שלהם והייחוד שלהם בלי סקטוריאליות.

משה חזות: אני נמצא בחיפה, אני עובד עם יהודים וערבים באותו יום, באותה שעה ובאותה דקה, ובהרבה מקומות אחרים זה קורה.

משה חזות: כשהמערכת תופרט, והמגמות הכלכליות תתעצמנה מישהו צריך לאסוף את האנשים שנופלים בדרך ולא מתאימים למיינסטרים.

משה חזות: ומתברר שהשוליים מאוד גדולים וייפלו אוכלוסיות שלמות וקהילות שלמות בין הכיסאות, ומישהו צריך לאסוף אותם ולעשות מהם משהו.

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים וילדים יש בעבודה שלך, וכמה זה אוכלוסיות אחרות?

משה חזות: 19%.

מל פולישוק-בלוך: כל-כך מעט?

משה חזות: זה לא מעט, זה הרבה.

מל פולישוק-בלוך: רוב הפעילות היא בקרב אוכלוסייה שאינה של תלמידים?

משה חזות: בבניין שלי מסתובבים כ- 2000 איש ביום.

משה חזות: בחיפה יש 280 אלף תושבים, ו- 240 אלף מתוכם בעלי זכות בחירה, ככה זה קורה בערים הגדולות.

משה חזות: בערך 40 אלף הם תושבים בין 0 ל- 17.5.

מל פולישוק-בלוך: השאלה אם הם באים למתנ"ס.

מל פולישוק-בלוך: ברור שיש שם אוכלוסייה כזאת.

יהודית גידלי: בסך-הכול 15% מהתושבים הם למטה מגיל 18?

משה חזות: כן.

מל פולישוק-בלוך: זאת עיר מזדקנת.

משה חזות: היא לא היחידה, זאת מגמה מערבית.

משה חזות: תוכנית דברת שהולכת לעסוק בהנחלת המערכות הקהילתיות בארץ: מתנ"סים, מרכזים קהילתיים - שם תהיה טלטלה ענקית.

משה חזות: תוכנית דברת, מעניין אותה התלמיד, וכל מה שנמצא בקצה של התלמיד לא מעניין אותה.

מל פולישוק-בלוך: אבל בית-הספר יכול לשמש מרכז קהילתי גם לאוכלוסייה שאין לה קשר לבית-הספר.

משה חזות: כיצד?

מל פולישוק-בלוך: אפשר להרחיב את פעילות המתנ"סים בתוך מבנה בית-הספר שאפשר להשתמש בו לצורך פעילות קהילה.

מל פולישוק-בלוך: זה, לדעתי, מה שאומר דברת.

משה חזות: את מנהלת בית-ספר.

משה חזות: תוך שנה-שנתיים דברת יתחיל למדוד את איכות בתי-הספר.

משה חזות: אכפת למנהל בית-הספר כשהוא מאוים יום-יום אם נעשית עבודה קהילתית ומעצימים שם סבים וסבתות שחוצים רחוב?

מל פולישוק-בלוך: את מנהל בית-הספר, לא, אבל אולי אפשר- -

משה חזות: פה אסור שמשרד החינוך לא יתייחס לשני פקטורים מאוד מקצוענים שטוענים למקצועיות בנושא לא פורמלי.

משה חזות: בכנס של מנהל הנוער שאל את השרה אחד מעובדי מנהל הנוער למה כשהיא הולכת למנהלים - - -

מל פולישוק-בלוך: לזה התכוונתי.

מל פולישוק-בלוך: בית-הספר הרי לא יעבוד מ- 14:00 עד 16:00 במתכונת רגילה של שיעורי תנ"ך וספרות, אלא ייתן את חלק מהתכנים שאתם נותנים לילדים בשעות האלה.

דובר: אנחנו יושבים על המדוכה כדי לראות איך אנחנו משתלבים בתוך הסיפור.

דובר: במקומות שהשכילו להקים קריית חינוך, שבו מבנה תנועת הנוער והמתנ"ס נמצאים באותו קמפוס, המעבר יהיה פנטסטי אם מנהלת בית-ספר ומנהל המתנ"ס יישבו יחד על כל הסיפור, ינצלו היטב את כל המתקנים.

דובר: במקומות אחרים יש קצת בעיה ב"מבנה בית-ספר" מבחינה פיזית.

דובר: אחת המטרות של החברה למתנ"סים הייתה בניית מתנ"ס שהרעיון הפיזי שלו היה שתחת קורת גג אחת יש פעוטון לגיל הרך ומועדון קשישים - במקום שיהיו 4 אבות בית.

דובר: אנחנו עושים הכול בשיטת המיטה החמה.

דובר: החברה למתנ"סים הייתה בעצם אבי אבות ההפרטה.

דובר: המתנ"סים הם לא מבנים, המתנ"סים הם תפיסת עולם- -

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

מל פולישוק-בלוך: אני התייחסתי לדברים שלך בסוף כשאמרת שבית-הספר יעמוד ריק כ- 140 יום בשנה וגם מ- 16:00 במקרה הטוב- -

דובר: אפשר היה לומר שבמקום לבנות מבנים חדשים ניכנס למתנ"ס.

דובר: אני אתן לך דוגמה: אשכול פיס שהיה המבנה האולטימטיבי לשיתוף פעולה בין החינוך הפורמלי לבלתי פורמלי עובר מסכת ייסורים בגלל הדרישות של החינוך הפורמלי והעברה לחינוך הבלתי פורמלי.

דובר: גוף שמפעיל דבר כזה מעדיף להעסיק את העובדים של החינוך הפורמלי.

דובר: אם זה לא אותו בן אדם, אלא שתי מערכות שאינן משתפות פעולה זאת בעיה.

מל פולישוק-בלוך: אתה יודע כמה כאלה עומדים ריקים או חסרי תוכן?

דובר: בודדים מאוד מנצלים את האשכול אחר-הצוהריים בצורה טובה, בין השאר משום שבנה אותם מפעל הפיס; מפעיל את זה בבוקר משרד החינוך; וכולם מבקשים מהמתנ"סים שיפעילו את זה אחר-הצוהריים.

דובר: אני מדבר על יישוב ערבי- - - יש בו בניין של החברה למתנ"סים שבו כל הגילאים מוצאים את הפונקציות שלהם.

דובר: יחד עם זאת הרשות שכנעה אותי להפעיל רשתות ושכונות במוקדי פעילות בשלוחות, והוצע לקחת את המבנים של בתי-הספר.

דובר: עד שראש הרשות ואני ביחד הצלחנו להיכנס לבית-הספר זו הייתה בעיה רצינית ממדרגה ראשונה, כי כל מנהל בית-ספר מרגיש שהבניין הזה הוא בניין אוטונומי שלו, ואחרי השעה 13:00 הוא לא רוצה שאפילו ציפור תיכנס לבית-הספר שלו.

דובר: אצלנו קוראים לבית-הספר על שם המנהל, זאת תופעה שקיימת אצל כולם.

דובר: גם היום אנחנו מנסים להשתמש במתקנים של בית-הספר למרות התנגדותו של המנהל, ובעיקר פותח המצב הלא תקין בין מִנהלת בתי-הספר לבין הרשות לבין המתנ"סים כי הם מרגישים כאילו אנחנו באים אחר-הצוהריים ללכלך את בתי-הספר, להביא פעילויות לא-פורמליות, וזה מנוגד לעקרונות שלו שהוא רוצה שהכול יהיה מסודר.

דובר: לפני 5 שנים התחילו להפריט פרויקטים של הרשויות ולהעביר אותם לחברה למתנ"סים.

דובר: לא פחות מ-7 עד 8 פרויקטים שונים שאני מפעיל שכספיהם היו מגיעים קודם לרשות המקומית ונבלעים שם ולא מגיעים לתושבים, עד שמשרדי הממשלה הגיעו למסקנה שצריך לתת את זה ישירות לגוף שמגיע לאוכלוסייה.

מל פולישוק-בלוך: זה היה או זה גם היום?

דובר: יש נסיגה בנושא הזה.

דובר: שינו את התזכיר של החברה למתנ"סים כדי שהחברה תהיה פטורה ממכרז.

דובר: מה שקרה עכשיו – כאילו לא היה שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: לא רק שהיא תוכל לפעול יותר, אלא באותה תקופה מכיוון שהחברה למתנ"סים פעלה כל-כך טוב, היא הייתה הזרוע הביצועית של משרד החינוך, וכל פעם שמשרד החינוך רצה להתחיל בפרויקט הוא פנה אל הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: אז הפסיקו.

דובר: אנחנו הגוף שקיבל את ההחלטות של משרדי הממשלה כדי לבצע את זה בשטח, ופה אנחנו שומעים שהמתנ"ס עצמו עומד בפני הפרטה.

דובר: זה האבסורד בנושא הזה.

דובר: שמחתי מאוד לשמוע את המשפט שלך שהמתנ"סים הם לא- - - אבל בו זמנית מאוד מקשה עליי לחשוב ולהגיד דברים חדשים- - -

מל פולישוק-בלוך: הנה, עכשיו אני מכירה דבר חדש, שמה שהיה לא יהיה.

דובר: העניין של זעקה הוא לא אם אנחנו צריכים לזעוק או לא.

דובר: כל הפניות האלה הן הזעקה, ואחר-כך נשאל את עצמנו למה זה קורה בעצם.

דובר: מדברים על תופעת האלימות בקרב בני-נוער, מדברים על שיעור הפשיעה שהולך וגדל, מדברים על תופעת האלימות והסמים.

דובר: אנחנו שואלים את עצמנו "למה".

דובר: לא אנחנו צריכים לזעוק, אלא זאת התוצאה לכך שחושבים - - - אני אתן דוגמה קטנה.

דובר: לפני כמה חודשים היה לנו יום חג אצלנו בחברה.

דובר: מה שמאפיין את החגים המוסלמים הוא שאין איסור לעבוד באותו יום.

דובר: התקשר אליי מורה בבית-ספר, ושאל אם חוג קט-רגל מתקיים באותו יום; אמרתי לו "בוודאי".

דובר: הוא אמר שהוא לא ידע כי בבית-הספר אנחנו לא עובדים.

דובר: אמרתי לו שביום שהם לא עובדים, אנחנו חייבים להיות בעבודה.

דוברת: - - -

קריאות: - - -

מל פולישוק-בלוך: כל עוד אנחנו לא מחצית מכל פורום – פורום מנהלים במיוחד – אנחנו צריכות להגיד את המשפט הזה.

דובר: מי שכואב את זה שאתם לא חצי פה, זה אנחנו המנהלים- - -

דובר: אני חייב לומר שמאז שאת היית בדירקטוריון של החברה למתנ"סים יש התקדמות רצינית ביותר - - - לדעתי, יש היום 30% מנהלות מתנ"סים, אבל זה איזשהו תהליך.

מל פולישוק-בלוך: נגיע לחצי, ונפסיק לדבר על זה.

דוברת: מבחינת הפרטה זה פחות השקעה ויותר רווחים, תקציבים, משהו מקיף יותר- - - ביישובים המעטים שיש בהם מתנ"סים, אנחנו הגוף החברתי היחיד שיכול לתת מענה לאוכלוסייה שלנו.

דוברת: למשל, לקייה, זה לא יישוב קטן, זה 17 אלף תושבים, ויש מתנ"ס רק ב- 3 שנים האחרונות.

דוברת: אנחנו הגוף היחיד שיכול לתת משהו מאיכות החיים, משהו מהחינוך.

דוברת: אומרים חינוך כאילו הילדים אמורים להתחנך בבתי-הספר, אבל במקרה הזה הם לומדים, ולא יותר מזה.

דוברת: חבל שאנחנו הולכים להפריט את זה, כי למי שיש רעיון כזה כל מה שעומד מאחוריו הוא עניין של כסף.

דוברת: כל המשפחות יצטרכו לשלם, אז הם לא יקבלו לפחות את מה שאנחנו נותנים עכשיו במעט שיש.

מל פולישוק-בלוך: לא שאני מסכימה, אבל המחשבה של האוצר היא לא שזה יהיה משהו עסקי שההורים יממנו וזה יחזיק את עצמו, אלא כמו שהממשלה משקיעה היום כ- 95 מיליון שקל – היא תיקח גורם אחר שבתשלום של המדינה יבצע את הדברים.

מל פולישוק-בלוך: דיברו על גורם אחר שהוא לא בהכרח עסקי שכל מה שמעניין אותו זה הכסף, אלא גורם ציבורי אחר שאולי יהיה יותר יעיל, יעשה אותו דבר בפחות כסף.

מל פולישוק-בלוך: על זה אמרתי שאין להם מושג מה זה אותו דבר, כי אין להם מושג מה עושים בחברה למתנ"סים.

דובר: הגם שמ"אותו דבר" לא נשאר כמעט כלום.

מל פולישוק-בלוך: אל תגיד את זה בקול רם, כי אז הם יגידו שאין להם בעיה למכור, ואסור שזה יקרה.

דוברת: מהמקום הזה אני יכולה לדבר על המערכת של החברה למתנ"סים שאני נמצאת בה כבר 4 שנים.

דוברת: לפני זה עבדתי בעירייה 11 שנים.

דוברת: היחס, התמיכה, הגיבוי, המוכנות לבוא לקראת המנהל, ואחר-כך הוא יכול לתת לעובדים שלו, והעובדים יוכלו לתת לאוכלוסייה – זה דבר שאני לא הכרתי במקום שעבדתי 11 שנים.

דוברת: אני לא יודעת בדיוק על מה הם מדברים, ואין לי מה להגיד כל עוד אני לא יודעת להשוות למה שהם רוצים.

דוברת: אז שיבואו וישאלו אותנו מה אנחנו מקבלים בתוך החברה הזאת, ואחר-כך יחליטו שהם רוצים לנסות משהו אחר או לתת תחליף.

דוברת: שישאלו אותנו, וישמעו.

דובר: את יודעת מה עמדת השרה בעניין הזה?

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי, אם היא הייתה פה היא הייתה אומרת שהיא מסכימה אתכם, אבל האוצר- - זה לא הדבר היחידי.

מל פולישוק-בלוך: אין כאן מישהו מש"ס, וגם אם יש לא אכפת לי – כשצריך היה להכניס את ש"ס לממשלה ראיתי שהיא נקטה יוזמה, אבל להילחם באוצר בעניין הזה לא ראיתי אותה נוקטת יוזמה.

מל פולישוק-בלוך: זה מאוד מקומם אותי.

דובר: בנושא של החברה למתנ"סים יש שתי תפיסות עולם מוטעות.

דובר: האחת היא שמתנ"ס הוא לא מבנה.

דובר: המתנ"ס נמצא בבריכה ובספרייה ובהיכל התרבות ובקונסרבטוריון- - - זה לא מקום אחד.

מל פולישוק-בלוך: אבל הוא יכול להיות גם בבית-ספר כשבית-הספר מפסיק לעבוד.

מל פולישוק-בלוך: לזה התכוונתי.

דובר: הוא יכול להיות גם בבית-ספר כשמנהלת בית-הספר יודעת שהיא משאירה אותו להמשך פעילות.

מל פולישוק-בלוך: נכון.

מל פולישוק-בלוך: כמה זמן אתה מנהל מתנ"ס?

דובר: כחמש וחצי שנים.

דובר: לפני כן הייתי- - -

דובר: זה לא רק שהמתנ"ס יכול לפעול בבית-הספר, בית-הספר יכול לפעול בחללים שהמתנ"ס נותן.

דובר: כמו למשל, פה.

דובר: אצלו יש גם היכל תרבות.

דובר: לכל פעילות של סל תרבות של בית-ספר מגיעים - -

דובר: לכן אמרתי שזה לא מקום, אלא זאת תפיסת עולם שכוללת בתוכה ארגונים וגורמים - - -

מל פולישוק-בלוך: אני מנסה להסביר למי שרוצה לשמוע שתפיסת העולם היא חינוך שיש לו שני מרכיבים.

מל פולישוק-בלוך: לו עבדו כך שהיה חינוך שהוא קודקוד אחד שחושב בשני ראשים – פורמלי ולא פורמלי – מטבע הדברים כל המערכת הייתה עובדת אחרת.

דובר: מצד אחד אני מסכים אתך, מצד שני אמרת שמתנ"סים הם בעיקר לילדים- - -

מל פולישוק-בלוך: לא אמרתי.

דובר: אנחנו נותנים את השירות לכלל הקהילה, ולא רק לילדים.

מל פולישוק-בלוך: זה ברור.

דובר: עם מבוגרים אנחנו עובדים - - - יש חיבור בינינו לבין המועצה - - - בנושא של הפעלת סל תרבות.

דובר: יש ועדה של תושבים מתנדבים שמוכרים לתושבים את המינויים- - - בנינו תפיסת עולם שיהיה אדם שיכול לייצג נכים, נציגים של נשים- - -

יהודית גידלי: מעניין שאמרת "נשים" ו"נכים" ביחד.

דובר: יש חשיבות שיהיו מכלל הקהילה.

דובר: חשוב שיהיה חיבור בין כל מיני קבוצות.

דובר: יש התיאטרון הקהילתי, אבל חשוב שחלק מהנושאים יהיה - - - נשים.

מל פולישוק-בלוך: מה החלק של התלמידים במערכת הקהילתית?

דובר: אני חושב שהחלק של הילדים מגיע ל- 60%, 40% של מבוגרים - - - החברה מביאה פרויקטים חדשים, מכשירה את המנהל ואת הצוות – גוף לבד לא יוכל להביא את המכלול.

דובר: היה לנו גם נושא של צ'רקסים מכפר-כנא, נושא של שיבלי, נוער מכפר תבור שנפגש פעם בשבוע בכפר תבור, והעלו גם הצגה משותפת בסוף השנה.

דובר: נושא של דו-קיום- - -

מל פולישוק-בלוך: אבל כמנהל מתנ"ס יש לך אוטונומיה, נכון?

מל פולישוק-בלוך: יש לך תקציב.

דובר: יש לי תקציבים- - -

מל פולישוק-בלוך: מי מפקח עליך, הדירקטוריון המקומי?

דובר: הדירקטוריון המקומי הוא המנהל, ורפרנט החברה למתנ"סים שבא לבדוק פעם בחודש את הדברים.

דובר: גם מבקר החברה מופיע- -

מל פולישוק-בלוך: צריך היה להציע למשרד החינוך כזה מודל, זה היה יעיל יותר ממערכת החינוך היום.

מל פולישוק-בלוך: היום לא נותנים למנהל בית-ספר לפעול, כל הזמן נותנים לו הוראות.

דובר: זה בא מלמטה, מן הקהילה.

דובר: מנהל ודירקטוריון נותנים בפועל את הצרכים של הקהילה, והם מתחברים עם הדברים שמגיעים מהחברה למתנ"סים- - - אנחנו נפגשים יחד עם מנהלים אחרים ומפרים זה את זה.

דובר: זה דבר חשוב- - -

מל פולישוק-בלוך: יש למנהלים ועד עובדים?

דובר: יש לנו נציגות בתוך המתנ"ס.

דובר: יש לנו חוקה שהיינו מאוד גאים בה.

דובר: זה הסדר קיבוצי.

מל פולישוק-בלוך: את ההסדר אני מכירה.

דובר: כל מתנ"ס של החברה למתנ"סים היא ישות משפטית עצמאית.

מל פולישוק-בלוך: אני יודעת.

דובר: החברה נתנה השנה לפתח-תקווה תקציב בלתי מותנה של 20 אלף שקל - - - החברה ממנפת 1.25 מיליארד שקל.

דובר: פעם אחת החברה מקבלת פרויקטים מעבר- - - כ- 200-300 אלף פרויקטים שמוטלים עליה, ואת השאר עושים כ- 180 מנהלים.

דובר: אנחנו אבי-אבות ההפרטה, כולנו כלכלנים, ואנחנו חייבים לגמור את המינוס, לשלם מס-הכנסה- - היינו הפרטה רכה, ואנחנו עדיין הפרטה רכה.

דובר: אנחנו גדלנו לא משום שמישהו היה חייב לנו, אלא פשוט משום שראו במקומות אחרים שאנחנו מתייעלים.

דובר: עכשיו אני מצד אחד מנהל את העסק כמו עסק כלכלי פרטי, כמובן בשיתוף עם תושבים, רשות והחברה למתנ"סים – אבל מבחינת פיקוח מקצועי ונקיון כפיים אני לא מוחזק.

דובר: אנחנו היחידים שמוחזקים בידי החברה למתנ"סים, וכשמגיעים הקווים האדומים היא יכולה להתערב באיזשהו מקום ולצאת.

דובר: היתרון היחיד שלי – ההדרכה – לאט-לאט ל- 400 עובדים שלי אין מטה הדרכה, כי קיצצו.

מל פולישוק-בלוך: מה היתרון?

דובר: המנהלים הוותיקים מכסים את ערוות החברה - - -

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר שזה מחזיק את המנגנון, אבל לא מאפשר פעילות.

דובר: מ- 95 מיליון שקל, חצי מזה זה משכורות של 170 מנהלים, ובערך 40-50 מיליון זה המטה.

דובר: 85 עובדים שמתוכם חצי מזה זה משכורות.

דובר: להדרכה נשאר שלד שקיווינו שהגענו לתחתית שלו, ועכשיו אם נגייס עוד כספים נוכל להלביש עליו עוד דברים.

דובר: אנחנו שיתפנו פעולה כנציגות עובדים אחראית.

דובר: אנחנו כנציבות כתבנו מכתב שאנחנו נגד רה-ארגון גדול, זה היה הפוך מנציגות עובדים, כלומר הכו אותנו פעמיים.

דובר: כלומר המצב כיום הוא פחות ממה שהייתה החברה כשהמתנ"סים היו קטנים.

דובר: עודדו אותנו להתייעל ולגדול לרשתות, והיום אנחנו - - -

מל פולישוק-בלוך: דב גולדברגר לא מתערב?

דובר: לדב גולדברגר היו 6 השנים הטובות בזמנכם, ואחרי כן היו 6 שנים רעות מאוד.

דובר: ב- 6 השנים הרעות הדירקטוריון גדל מדי והיה חזק מכל מיני סיבות- - -

מל פולישוק-בלוך: אין- - -

דובר: אנחנו ניצבים המומים בשנים האחרונות כי אנחנו צריכים להסביר לדירקטוריון לאומתי.

דובר: מספרים על החברה כאילו היא פושעת.

דובר: מי נתן רשות למנהלי ירושלים להפוך למנהליים?

דובר: אז אני אומר להם בשקט שאפשר לשנות מדיניות ולהחליט שיותר לא מנהליים, אבל אנחנו כמעט קיבלנו פרס על הישגים – עולים לרגל לירושלים - - - לפני-כן לא היו מנהלים, לא הייתה חברה ולא כלום.

דובר: לאט-לאט התחלנו לשתף פעולה ולכל אחד הייתה נציגות.

דובר: צמצמנו את המטה עד שהגענו היום לתחתית.

דובר: הסיפור הזה הגיע, ומכה אותנו מכה ניצחת.

דובר: כנציבות אנחנו בבעיה- - - בוודאי לא ניסינו לעקוף את כל הסיפור וללכת לרשות החברות או לשרת החינוך.

דובר: אבל אנחנו שותקים ושותקים- - -

מל פולישוק-בלוך: חבל.

דובר: אחת הסיבות לכך שהגענו אלייך היא משום ששמענו מה קרה מהמנכ"ל החדש יוסי בנבנישתי הוותיק ומשני חברינו שהיו שם, ואנחנו מודים לך.

דובר: חברה אחת יש לנו שם- - - כל הבעיה היא שהכלבים לכאורה נובחים והשיירה עוברת.

דובר: אני קראתי את הפרוטוקול שכתב עוזר השרה; לכאורה היא נגד הפרטה, אבל תכל'ס דובר על 5 שלבים שיבדקו.

דובר: אם היו מבצעים את זה זאת הייתה חצי צרה כי כתבו שם שמשרד החינוך יגדיר איך יוצאים למכרז.

דובר: את יודעת יפה מאוד שפתח-תקווה יעשו חוגים לג'ז במקום המתנ"ס- -

מל פולישוק-בלוך: צריך לנתב את המכרז כך שרק אתם תזכו.

דובר: אני לא מדבר על הטיה.

דובר: אם יכריזו שבפתח-תקווה מישהו יעשה חוגים, אין שום יתרון יחסי.

דובר: אבל אם יחליטו שברווחים של הג'ז עושים פעילויות לנכים, לקשישים אין ספק שהחברה תזכה בזה מחדש.

דובר: מה קרה להחלטה הזאת?

דובר: הוועדה התחילה להתכנס, ויש לה רוב- - -

מל פולישוק-בלוך: מי עומד בראש הוועדה?

דובר: סגנית החשב הכללי.

דובר: דובר: - - -

מל פולישוק-בלוך: איך אתם פועלים?

דובר: אנחנו מנסים ליצור שיתוף פעולה.

דובר: אבל המנהלים מצד אחד מאפשרים, ומצד שני סוגרים את בתי-הספר.

דובר: אני לא מכריז על כל המנהלים- - - אני לא מצליח להבין מה בדיוק הולכים להפריט?

דובר: עמי הגדיר יפה מאוד את מה שנותר בחברה- - - אני קונה בכסף מלא שירותי הדרכה בחברה למתנ"סים.

דובר: אני מממן שירותי הדרכה מהחברה למתנ"סים.

דובר: אז אני לא מבין מה עוד אפשר להפריט אחרי מצב כזה, אני לא רואה משהו שיהיה יותר יעיל מזה.

דובר: - - - נשות הדסה, ויצ"ו- - -

מל פולישוק-בלוך: זה מה שהם אומרים.

דובר: אלה גופים שמסוגלים לתת אלטרנטיבות- - -

דובר: בגדול היום ההפרטה אומרת שמשקיעים 100 מיליון היום, ואם גוף יציע 50 מיליון הוא יקבל את הסכום.

דובר: אני סגרתי סטודיו למחול ופתחתי מעון יום כי לנעמ"ת ולאמונה לא היה רווח כי האוכלוסייה לא יכולה לשלם למעונות שלהם.

דובר: - - -נאבד את טוהר המידות שמאפיין אותנו.

דובר: - - -

מל פולישוק-בלוך: יש לו אוטונומיה מלאה, אבל יש מערכת יחסים בין הממשלה לבין הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: לכן גם אם באופן ישיר אין לי השפעה על ההחלטה להפריט או לא, הם צריכים אותנו בדברים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: לכן בדרך-כלל גם מקשיבים, אי-אפשר להגיד שהם לא מקשיבים.

מל פולישוק-בלוך: אבל תמיד זוכרים שאנחנו לא משרד החינוך.

דובר: אני רוצה להגיד דברים מהמקום שבו אני נמצא, בית-שאן.

דובר: יש לי תחושה שלחלק ממי שמגיע אלינו לא הייתה בכלל נגיעה.

דובר: לי יש בעיה עם זה שמנסים לקחת - - - חברתי שמנוהל כלכלית ומנסים להפוך אותו לארגון כלכלי שינוהל לפי פרמטרים כלכליים, ויהפוך את מתן השירות למי שצריך את השירות למתן שירות למי שיכול לשלם בעבור השירות.

דובר: מקומות כמו בית-שאן צריכים את השירות, ולא בטוח שהם יכולים לשלם על השירות הזה.

דובר: - - - כל נושא בעלי הצרכים המיוחדים- -

מל פולישוק-בלוך: כשזה יהיה רווחי וכלכלי יעשו פעילויות שמכניסות כספים, ולא אחרות.

דובר: מי מטפל בנושא של עולים חדשים, אוכלוסיות חלשות, פרויקטים "עמיתים"?

דובר: כל הנושא של העצמות והעצמות נשים, העצמה של בני-נוער, קידום בריאות, השלמת השכלה – בכל התחומים האלה אין שום רווח.

דובר: מישהו צריך לעשות את זה, ובמקומות כמו שלנו חובה לעשות את זה אם רוצים אפילו לקדם אותנו מבחינה כלכלית מאוחר יותר.

דובר: יש הרבה פעילויות שאנחנו מקדמים בתוך בתי-הספר, ואנחנו מקלים על המערכת הפורמלית אפילו כלכלית.

דובר: אנחנו מקיימים פעילויות כמו סל תרבות עבור הרשות המקומית בתוך בתי-הספר ללא שום תמורה.

דובר: זה נעשה בצורה מקצועית על-ידי אנשים שלנו, ואנחנו לא מקבלים על זה שום תמורה.

דובר: אנחנו לא מקבלים שום תמורה גם על פעילויות כמו יום העצמאות, יום הזיכרון – כל הנושאים הממלכתיים.

דובר: אבל אנחנו עושים את זה מתוך ראייה קהילתית-חברתית.

דובר: זה דבר שגוף כלכלי לא ייקח על עצמו, לא כדאי לו, והוא לא יעשה את זה.

דובר: אחד היתרונות שלנו הוא שאנחנו גוף נייטרלי בעיני כל הגופים בתוך היישוב.

דובר: לכן אם רוצים לבצע פעילות בתוך היישובים הפנייה תיעשה למתנ"ס ולא לגוף אחר, משום שהמתנ"ס הוא בעל יכולת לתאם עם כל הגופים האלה.

קריאה: מה הכוונה?

דובר: גוף א-פוליטי, נקי מפוליטיקה.

דובר: הכי חשוב הוא שכשאנחנו מדברים על פעילות חברתית-קהילתית יש הרבה מקום לקהילה עצמה.

דובר: אחת הדוגמות היא ששום גוף כלכלי לא יפעיל מתנדבים.

דובר: חלק גדול מההוויה שלנו ומהעשייה שלנו מבוסס על מתנדבים במסגרת הרחבת מעגלים בתוך הקהילה עצמה.

דובר: אני לא מכיר שום חברה ציבורית שמסוגלת לעשות את העבודה שהחברה למתנ"סים עושה.

דובר: אי-אפשר למצוא את זה בשום מקום.

דובר: יכול להיות שמישהו ייקח על עצמו, אבל בסוף זה יצטמצם - - - מה יקרה עם כל החוגים האחרים?

מל פולישוק-בלוך: יהיו חוגי ריתמיקה.

דובר: לא רק שמתנ"ס זה לא רק חוגים, אלא בעיקר לא חוגים.

דובר: החוגים זה חלק קטן, השאר זאת עבודה קהילתית.

מל פולישוק-בלוך: כמה באים אליך למתנ"ס?

דובר: כרגע זה לא משקף כי המתנ"ס נמצא במצב קשה.