ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 393, 2005-02-03 09:15

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שמחים לבקר היום בבית הספרים הלאומי.

מל פולישוק-בלוך: ראשית, נשמע הסבר מרבקה פלסר, מנהלת מחלקת כתבי יד וארכיונים

רבקה פלסר: התנ"ך הזה נכתב על קלף בסרגוסה בשנת 1341.

רבקה פלסר: בכתבי יד אין שערים, בשונה מספרים המודפסים היום.

רבקה פלסר: לפעמים כתוב אולי "אמר משה" או "אמר יעקב", או כותר כמו "חשק שלמה", "אהל משה" ואין מבוא של ממש.

רבקה פלסר: נכנסים ממש לענין, וכל האינפורמציה לגבי העשיה הפיזית של הספר נאמרת בסוף.

רבקה פלסר: שם כותב האיש: "נשלם תהילה לא-ל עולם בחודש שבט, שנת חמשת אלפים ומאה ואחת לבריאת עולם למנייננו במדינת סרקסטה.

רבקה פלסר: וכתבתיו לעצמי, אני עזרא בר משה..." עיטורי השער הם בסגנון ספרדי - זה נקרא קולופון ביוונית.

רבקה פלסר: בדרך כלל, בספרי התנ"ך מופיע המכשיר שמלווה את התנ"ך, שאומר לנו – אל תשנו ואל תתקנו; ברגע שבו הטקסט נקבע אסור לשנות.

רבקה פלסר: כל הסימנים שמופיעים מסביב באים להבטיח שזה יישאר כך.

רבקה פלסר: זה נקרא "מסורה קטנה" ו"מסורה גדולה".

רבקה פלסר: כדי לקשט את התנ"ך השתמשו בטקסט הזה גם לעיטור.

רבקה פלסר: בתנ"ך המיוחד הזה הביאו את ספר השורשים לרבי דוד קמחי, ספר דקדוק.

רבקה פלסר: ספרי הדקדוק של אז קשורים מאוד בתנ"ך, ובדרך כלל מבוססים על שורשים.

רבקה פלסר: מה שקרה הוא שספר התנ"ך הסתיים, ועדיין נשאר ספר השורשים.

רבקה פלסר: יש כרך שלישי שהוא רק ההמשך של ספר השורשים.

רבקה פלסר: בדרך כלל, העמודים הראשונים והאחרונים של ספרים מתבלים, ולפעמים הם גם חסרים.

רבקה פלסר: בזכות העובדה שהספרים עשויים קלף, הם נשמרו למרות התלאות הרבות שהם עברו.

רבקה פלסר: הספרים שמורים במחסן.

רבקה פלסר: כאשר פותחים קלף הוא מתחיל להתגלגל – זהו חומר חי ואורגני, שמגיב לא טוב ללחות ולטמפרטורות.

רבקה פלסר: זאת מגילת אסתר.

רבקה פלסר: יש לנו אוסף של יותר ממאה מגילות אסתר, אך רובן פשוטות – מגלויות שונות.

רבקה פלסר: אנחנו מזהים זאת לפי צבע הקלף: המגילות העירקיות הן אדמדמות, הפרסיות הן צהבהבות והתימניות כהות יותר.

רבקה פלסר: המצוירות ביותר הן מאיטליה.

רבקה פלסר: במגילה הזאת נכתב: "זאת המגילה שלי, מרדכי בן אליהו הלוי מברסילו".

רבקה פלסר: בקולופון יש מדליון ופרטים נוספים.

רבקה פלסר: עובדה נחמדה נוספת היא שהמגילה כוללת סצנות מתוך המגילה וכיתובים קטנים, בדומה לקומיקס של היום.

רבקה פלסר: הספרון הזה הוא סידור תפילות של אישה משנת 1480.

רבקה פלסר: הוא נכתב עבור אישה – כנראה מבית עשיר שיכלה להרשות לעצמה.

מל פולישוק-בלוך: היתה אישה שידעה לקרוא בשנת 1480?

רבקה פלסר: לא רק באיטליה נשים ידעו לקרוא – גם באשכנז נשים ידעו לקרוא.

רבקה פלסר: שמה של האישה אינו מופיע, כדי שמישהו אחר יוכל ליהנות ממנו בלא חשד.

רבקה פלסר: בשתי השורות העליונות בעמוד 7 מופיע: "ברוך אתה.

רבקה פלסר: .. שעשיתני אישה ולא איש".

רבקה פלסר: הכותב היה רב מלומד וחכם, ואם הוא כתב כך אני מניחה שהיו לו תקדימים.

קריאה: אברהם גרוסמן הוציא כעת ספר על מעמד האישה בימי הביניים.

קריאה: הוא טוען כי במובנים רבים, מעמדה של האישה היהודית בימי הביניים היה טוב יותר מכפי שהיה בתקופה המודרנית המוקדמת.

קריאה: כלומר, חלה הידרדרות.

רבקה פלסר: אלו הן תפילות לשבתות השנה ולמועדים כמנהג אשכנז.

רבקה פלסר: זה בין כתבי היד הקדומים שיש לנו.

רבקה פלסר: זה לא המקור אלא פקסימיליה - זה נמכר רק על פי הזמנות.

רבקה פלסר: יש שני כרכים כאלה – פירקנו את זה מהכריכה שלו, זה שמור קונטרסים-קונטרסים בכספת, ולא נוגעים בזה יותר.

רבקה פלסר: את העיקרון של כתב יד אשכנזי אפשר לראות גם מתוך זה.

קריאה: מדי שנה אנחנו מקבלים כארבע פניות בבקשה לקבל את זה לתערוכה.

רבקה פלסר: זה נכתב כנראה ב-1272.

רבקה פלסר: יש שני כרכים.

רבקה פלסר: זה היה שמור בוורמז בקהילה היהודית.

רבקה פלסר: זה נכתב כנראה בווירצבורג, והגיע עם גולי וירצבורג לוורמז.

רבקה פלסר: לכן זה נקרא מחזור וורמייזה.

רבקה פלסר: זה נכתב עבור "ברוך בן יצחק ז"ל".

רבקה פלסר: כאן מופיע כבר ציון בעלים – זה מנצל שטח של אות חלולה.

רבקה פלסר: זו כתיבה אשכנזית, שנכתבה בנוצה ולא בקולמוס.

רבקה פלסר: הספרדים כתבו בקולמוס ולכן האותיות אחידות יותר.

רבקה פלסר: כשזה כתוב בנוצה זה דומה לכתיבה הגותית, המגוונת יותר.

רבקה פלסר: מה שמיוחד ויחיד במינו במחזור הזה הוא הכתובת שמופיעה באידיש.

רבקה פלסר: אידיש היתה שפה מדוברת, אבל זוהי הכתובת השניה בעתיקותה.

רבקה פלסר: זוהי תוספת שלא שייכת לטקסט, בתרגום חופשי לעברית: "יומו של מי שיישא את המחזור לבית הכנסת יהיה טוב".

מל פולישוק-בלוך: למה את לא חושבת שהוסיפו את זה בתקופה מאוחרת יותר?

רבקה פלסר: לפי כל מני מבחנים.

רבקה פלסר: זה היה של חזן – מופיעות כאן כל מיני הערות בנוגע לאופן הקריאה והשירה.

מל פולישוק-בלוך: ממתי יודעים שיש אידיש?

רבקה פלסר: אידיש חוברה בארצות דוברות הגרמנית.

רבקה פלסר: לאחר מכן היא היגרה למזרח אירופה וקיבלה שם ממדים אחרים.

רבקה פלסר: אבל זה מההתיישבות היהודית בגרמניה - אולי מהמאה העשירית או האחת-עשרה.

קריאה: יש מכתב ראשון באידיש במצרים, בגניזה.

רבקה פלסר: אבל זה מאוחר – סוף הגניזה.

רבקה פלסר: הבן נשוי ונמצא במצרים והוא מתכתב באידיש עם המשפחה שלו שבירושלים.

קריאה: רכישה אחרונה גדולה יחסית אחרונה שבצענו – כמעט היחידה שהצלחנו לבצע – הוא כתב-יד באידיש, ספר מעשיות של איזשהו אציל שנכתב על ידי אליהו בחור.

קריאה: מאחר שהוא נקרא "בובע", זה נקרא "בובע מאייסעס ".

קריאה: זהו רומן צרפתי-אנגלי שתורגם לשפות רבות.

קריאה: אליהו בחור עיבד את זה בחרוזים.

קריאה: היום אין כמעט בשוק ספרים כאלה – רובם נמצאים במוזיאונים או גלריות, והם נמכרים רק לעתים נדירות.

קריאה: יש מחזור שנקרא מחזור נירנברג, ששמור כעת בסוד – אסור להוציא אותו מהארץ.

מנחם מגידור: יש מחזור והגדה, ששייכים למשפחת שוקן – כל אחד לחוד.

מנחם מגידור: הם רצו להוציא ולמכור את זה.

מנחם מגידור: לפי חוק העתיקות, שר החינוך יכול להכריז על פריט מסוים כעל עתיקה בעלת ערך לאומי.

מנחם מגידור: זה לא אומר שהמדינה חייבת לרכוש את זה, אבל אסור להוציא את זה מהארץ.

מנחם מגידור: קצת כועסים עלינו, אבל אנחנו גרמנו לכך שיכריזו על כך כעל עתיקה בעלת ערך לאומי.

מנחם מגידור: אם הם היו מצליחים להוציא את זה לחו"ל, זה היה נמכר בעשרות מיליונים כנראה.

מנחם מגידור: בארץ השוק הרבה יותר קטן.

מנחם מגידור: היו רמזים מצדם שבעד כמה מיליונים - - - הגדת נירנברג היא מהמאה ה-14.

מנחם מגידור: זוהי ההגדה ששימשה את משפחת שוקן – רואים את כתמי היין בספר שלהם.

מנחם מגידור: הם אומרים שבשנות ה-30 הם עוד השתמשו בה לפסח.

מנחם מגידור: סוחר אחד רכש אותה בשני מיליוני דולר.

מנחם מגידור: זה שמור אצלנו כי יש לנו מקום טוב.

מנחם מגידור: תמורת זה יש לנו צילומים, אנחנו עושים דיגיטציה ומיקרופילמים.

מנחם מגידור: מחזור נירנברג לא פורסם מעולם, לא צולם ולא נחקר.

רבקה פלסר: זוהי דוגמה של ספר ילדים באידיש, שנקרא "חד גדיא".

רבקה פלסר: הוא צויר בידי אליעזר ליסיצקי שהיה צייר ידוע בוורשה בשנת 1923.

קריאה: מה קורה היום בתחום ספרות הילדים?

רוזלין דיוק: יש היום פרוייקט ביוזמת אוניברסיטת מרילנד, שנקרא International Children's Digital Library.

רוזלין דיוק: הם פנו לספריות ולגורמים בכל מני ארצות בכל העולם.

רוזלין דיוק: הם רוצים לאסוף סריקות של ספרי ילדים בכל השפות ומכל התרבויות לשימושם של ילדים מגיל 3 עד גיל 13.

רוזלין דיוק: הם פנו אלינו, והתחלנו באיסוף ספרי הילדים בעברית.

רוזלין דיוק: יש בעיה של זכויות יוצרים, לכן זה לוקח זמן – צריך לפנות לכל המו"לים כדי לקבל רשות.

אריה אלדד: יש לי שני ספרי ילדים.

אריה אלדד: בזאת ניתנת הרשות לסרוק אותם.

רוזלין דיוק: ראשית אנחנו סורקים את הספרים עבור הספריה הדיגיטלית שלנו, אליה אפשר להגיע דרך האתר.

רוזלין דיוק: עם זאת, אנחנו נשלח אותם גם לשם, כי הם גם רוצים בכל השפות.

רבקה פלסר: מלבד כתבי היד, יש לנו אוסף ענק של ארכיונים אישיים ברובם, כמו למשל: ארכיון עגנון, ארכיון איינשטיין, אורי צבי גרינברג, חיים באר, גרשון שקד, א"ב יהושע, יזהר סמילנסקי.

אריה אלדד: כל הארכיון של אבא שלי נמצא אצלי.

אריה אלדד: אני יודע שהוא שמור כי אני עובד אתו.

רבקה פלסר: אתחיל בעגנון: זה פרקים משירה.

רבקה פלסר: כתב ידו של עגנון היה קשה מאוד לקריאה – כאן זה עדיין בסדר יחסית.

רבקה פלסר: עוד קוריוז מעגנון:

רבקה פלסר: על השער שלו בתלפיות הוא תלה שלט: "כאן יושב יהודי שומר שבת.

רבקה פלסר: אל תשביתו לו את השבת".

אריה אלדד: אתם זוכרים איך הוא קרא לכנסת – בית שפתותיים

רבקה פלסר: בארכיון של המשורר אורי צבי גרינברג יש לנו כתבי יד של השירים שלו, והרבה חומר מסדרת הכרכים האחרונה שיצאה לאור - בזכות הפעילות הענפה והחרוצה של אלמנתו עליזה.

רבקה פלסר: בלי לגרוע מחלקנו, כמובן, בלי עליזה לא היה הולך שום דבר.

רבקה פלסר: זהו מנוע יוצא מן הכלל.

אריה אלדד: לפני כשנה הוצאתי את ספר השיעורים וההרצאות של אבי על שירת אורי צבי גרינברג.

אריה אלדד: הספר התעכב במשך חמש שנים כי עליזה עשתה לנו את המוות.

רבקה פלסר: בארכיון אורי צבי גרינברג יש התכתבות של ישראל אלדד, וניסיון תרגומים של "אין מלכות פון צלם" של אורי צבי גרינברג.

אריה אלדד: אני מכיר את הניסיון, אבל לא ידעתי שזה נמצא כאן.

אריה אלדד: אני יודע שהוא לא היה מאושר מהתרגום.

אריה אלדד: הוא ידע שזה עדיין מחכה לתרגום טוב ממנו.

אריה אלדד: בגלל השיר הזה הוא היה צריך לברוח מפולין.

אריה אלדד: הלשינו עליו ש"אין מלכות פון צלם" – מלכות הצלב – הוא שיר קטגורי גדול.

אריה אלדד: הוא הלך אז לגרמניה, והקים את החלסטרה עם פרץ מרקיש.

אריה אלדד: אתם רוצים את כתבי היד של מיקֶה?

אריה אלדד: כל כתבי היד של התרגום של מיקה?

רבקה פלסר: אנחנו רוצים הכל.

קריאה: זהו תרגום של שירים באידיש של אורי צבי גרינברג – "אין מלכות פון צלם" בכתב ידו של ישראל אלדד.

מל פולישוק-בלוך: חבר הכנסת אלדד, למה אתה לא דורש בעלות על זה?

רבקה פלסר: אנחנו הבעלים פיזית – אי אפשר להשתמש בזה בלא רשותנו.

רבקה פלסר: אבל כדי לפרסם את התוכן צריך תמיד לבקש רשות מיורשי הכותב, אלא אם כן עברו 70 שנה מיום מותו של הכותב.

רבקה פלסר: זהו כתב ידו של עגנון.

רבקה פלסר: הוא כתב ביד, ואשתו אסתר הדפיסה.

רבקה פלסר: אני עוברת גבולות לשפה אחרת – יש לנו כאן אוסף של אלפי דפים בכתב ידו של ניוטון.

רבקה פלסר: לא פיזיקה אלא תולדות הכנסיה, חישובי קץ ואחרית הימים.

רבקה פלסר: זה העסיק אותו מאוד.

רבקה פלסר: לא רכשנו את זה כמובן, אלא קיבלנו בצוואה אוסף ענק של כתבי יד עבריים – של א"ש יהודה, מזרחן ירושלמי שלא מצא את מקומו באוניברסיטה שלנו.

רבקה פלסר: הוא היה בארצות הברית, בספרד ובאנגליה, נפטר בלא ילדים ואנחנו זכינו בכך.

רבקה פלסר: הוא היה אספן ספרים.

רבקה פלסר: יש כאלף כתבי יד באות ערבית, פרסית וטורקית, ויש לנו גם כמה דוגמאות של כתבי יד לטיניים, דוגמאות של כתיבה ארמנית וקופטית.

רבקה פלסר: יש לפעמים פתקאות קטנות על מעטפה שהוא קיבל.

רבקה פלסר: המכתב היה גיליון מקופל עם פלומבה.

רבקה פלסר: מצד אחד כתוב "אייזיק ניוטון" ובצד השני הוא השתמש.

רבקה פלסר: כך עשה גם עגנון.

רבקה פלסר: הוא פתח מעטפות רגילות והשתמש בהן כנייר.

יהודית גידלי: הזמנתי את יושב ראש הכנסת, אבל הוא לא יכול היה להגיע היום.

מנחם מגידור: בכל העולם חוגגים 100 שנה לפרסום תורת היחסות.

מנחם מגידור: בשנת 1905 הוא פרסם ארבעה מאמרים, שכל אחד מהם הוא מהפכה מדעית בפני עצמה.

מנחם מגידור: המפורסמת ביותר היא תורת היחסות.

רוני גרוס: זהו כתב ידו של איינשטיין בגרמנית.

רוני גרוס: גם האנגלית שהוא דיבר נשמעת גרמנית מאוד.

רוני גרוס: זהו סיכום שהוא התבקש לרשום על תורת היחסות בקצרצרה.

רוני גרוס: בזמנו, כאשר הוא פרסם את זה אין לנו ולאף אחד כתב יד מקורי.

רוני גרוס: הוא שלח את זה למו"ל, והמו"ל זרק את זה.

רוני גרוס: הוא לא היה מפורסם כל כך אז, ולכן אף אחד – כולל הוא עצמו – לא חשב לשמור את זה.

רוני גרוס: זהו מאמר ארוך שהוא כתב על אנטישמיות בתחילת שנת 1938.

רוני גרוס: הוא מתחיל בסיפור על סוס, רועה-צאן וצבי.

רוני גרוס: הסוס מקנא מאוד בצבי כי הצבי יודע לרוץ מהר יותר ממנו.

רוני גרוס: רועה-הצאן אומר לו: אל תדאג, אני אלמד אותך לרוץ מהר יותר.

רוני גרוס: הוא שם לו רסן וכן הלאה.

רוני גרוס: הצבי הוא היהודים, והסוס הוא אומה כלשהי.

רוני גרוס: הרועה הוא שכבה שלטונית שרוצה לסדר את הסוס – העם – נגד היהודים.

רוני גרוס: הצבי מגיע מהר יותר למים ולכן הוא שותה את כל המים - כך הוא מסית אותו וכך הוא מתחיל את הסיפור.

מנחם מגידור: זה סיפור שמוכר ממקום אחר, או שאיינשטיין המציא אותו?

רוני גרוס: אני לא הכרתי אותו – נראה לי שהוא המציא את הסיפור.

מל פולישוק-בלוך: איזה סוג של כתבים איינשטיין הוריש לכם?

מנחם מגידור: הוא הוריש את כל מה שהיה בידיו.

מנחם מגידור: לא הכל נמצא כאן משום שיש דברים שאבדו ויש דברים שבכל אופן הגיעו במהלך חייו לידי אנשים אחרים.

מנחם מגידור: איינשטיין הוריש לאוניברסיטה העברית את כל רכושו.

מנחם מגידור: הוא לא הותיר דבר.

מנחם מגידור: הוא הוריש את מה שנותר בגרמניה מבית הקיץ שלו.

מנחם מגידור: כרגע אנחנו בעלים של 70%-80% של הבית הזה, אבל זה כנראה יוסדר ואנחנו נהפוך לבעלים.

מנחם מגידור: בית המגורים שלו לא שרד את המלחמה אבל כאות הוקרה מהממשלה הגרמנית על הישגיו, הוא קיבל מתנה בית קיץ בקאפוט שמחוץ לברלין, על שפת אגם.

מנחם מגידור: אגב, הוא אהב מאוד לשוט בסירות מפרש.

מנחם מגידור: זהו בית עץ קטן, והוא היה מבלה שם.

מנחם מגידור: יחסיו עם גרמניה הם פרשה מעניינת ומורכבת מאוד.

מנחם מגידור: בגיל 16 הוא הודיע שהוא מוותר על האזרחות הגרמנית.

מנחם מגידור: איינשטיין הוא יליד 1878.

מנחם מגידור: את הלאומנות הגרמנית הוא שנא שנאת מוות.

מנחם מגידור: הוא נולד באולם שבגרמניה, ומשפחתו עברה לפאביה שבאיטליה.

מנחם מגידור: לאיינשטיין ולבניו היתה חברה לייצור גנרטורים.

מנחם מגידור: הוא למד בשוויץ.

מנחם מגידור: אגב, בניגוד לאגדות הוא היה תלמיד מצוין.

רוני גרוס: המקור לטעויות הוא העובדה שהציון הגבוה ביותר בשוויץ הוא 6.

מנחם מגידור: הוא סיים את הגימנסיה, ולמד בשוויץ בבית ספר גבוה לטכנולוגיה.

מנחם מגידור: לאחר שסיים את הלימודים חיפש משרה אקדמית ולא מצא.

מנחם מגידור: הוא קיבל משרה כפקיד במשרד הפטנטים בברן.

מנחם מגידור: למעשה, את העבודות הגדולות שלו ב-1905 הוא עושה כפקיד במשרד הפטנטים.

מנחם מגידור: בניגוד לתדמית, הדברים המעשיים עניינו אותו מאוד.

מנחם מגידור: המכתב שלו לרוזוולט, בו הוא מדבר על התוכנית הגרעינית, נמצא אצלנו.

מנחם מגידור: המקור ממש נמצא בספריה הנשיאותית של רוזוולט באפ-סטייט ניו יורק, אבל ההעתק שלו נמצא כאן.

מנחם מגידור: המשרה האקדמית הראשונה שלו היא בפראג.

מנחם מגידור: רק בשנות ה-20 הוא חוזר לברלין, כאדם מפורסם מאוד.

מנחם מגידור: ב-1912 הוא פרסם את תורת היחסות הכללית.

מנחם מגידור: יש לו שם ניבוי על עיוות של קרני אור במאסה גדולה, ורק ב-1919 יש את הניסיון המפורסם באוסטרליה של ליקוי חמה.

מנחם מגידור: זה משמש כהוכחה לתורת היחסות הכללית, והוא זוכה לתהילה.

מנחם מגידור: איינשטיין מסרב להזמנות לנסוע בעולם.

מנחם מגידור: הוא הסתובב במרכז אירופה, אבל הוא לא רצה לנסוע.

מנחם מגידור: הסיבה הראשונה שבגינה איינשטיין היה מוכן להתחיל לנסוע בעולם היא משום שווייצמן מגייס אותו לטובת הקמת האוניברסיטה העברית.

מנחם מגידור: זוהי הנסיעה הראשונה של איינשטיין בעולם.

מנחם מגידור: הוא נוסע לארצות הברית עם וייצמן כדי לאסוף כסף.

קריאה: הוא היה באוניברסיטה?

מנחם מגידור: הוא לא היה כאן.

מנחם מגידור: האוניברסיטה נפתחה בשנת 1925, ובשנת 1923 הוא היה כאן, במסגרת ההכנות לפתיחת האוניברסיטה.

מנחם מגידור: הוא נוסע בכל רחבי העולם, ומגיע גם ארצה.

מנחם מגידור: הוא נוסע לסינגפור ולהונג קונג.

מנחם מגידור: הוא היה קשור מאוד לאוניברסיטה, ויש גם את הפוליטיקה בין מגנס, ויצמן ואיינשטיין – המשולש שדי שלט באוניברסיטה.

מנחם מגידור: רק על הפוליטיקה ביניהם אפשר לכתוב סיפור.

מנחם מגידור: הוויכוח נסב על אופיה של האוניברסיטה וכן הלאה.

מנחם מגידור: הקונגרס הציוני בוינה ב-1913 החליט על הקמת האוניברסיטה.

מנחם מגידור: ב-1918 מוקמת אבן הפינה, ובשנת 1925 מתרחשת הפתיחה.

מל פולישוק-בלוך: איך הופכים את זה למשהו לאומי רציני?

מנחם מגידור: המדינה תצטרך לקחת - - - יש חלון הזדמנויות.

מנחם מגידור: שרת החינוך עברה כאן איזשהו שינוי, כי כשהתחלתי לדבר איתה.

מנחם מגידור: כעת אני מעודד מאוד, כי אני חושב שאנחנו נמצאים בתקופה - - - אני מתעסק בנושא הזה כבר שבע שנים.

מנחם מגידור: היתה תקופה שבה שרי החינוך והאוצר התחלפו בתדירות גבוהה.

אריה אלדד: כשדיברתי אתה, היא אמרה: אני בעד, רק אין לי כסף.

מל פולישוק-בלוך: היא אומרת את זה גם על יום לימודים ארוך.

אריה אלדד: אם היא בעד, והיא רק רוצה את המקורות הכספיים, שיהיו אקסוגניים לתקציב החינוך, זה כבר צעד אחד קדימה.

אריה אלדד: היא יכולה להכשיל.

מל פולישוק-בלוך: שהיא לא תטעה אותך.

מל פולישוק-בלוך: לא מדובר בשום צעד קדימה.

מל פולישוק-בלוך: אני יושבת כעת על התקציב.

מל פולישוק-בלוך: לקחתי את תקציב החינוך, והזזתי מיליארד שקלים מכל מני מקומות לכל מני מקומות.

מל פולישוק-בלוך: יש לה 25 מיליארדי ש"ח.

מל פולישוק-בלוך: למצוא כמה מיליונים ולהעביר אותם מפה לכאן זאת לא בעיה.

מנחם מגידור: באופן תכליתי, אם אנחנו יוצאים מתוך הנחה שהקצבת ות"ת עדיין קיימת, יש לנו בסיס של 27 מיליוני ש"ח.

מנחם מגידור: בנוסף, יד הנדיב נרתמת לנושא של ההשקעה המאסיבית בבניה ובדיגיטציה.

מנחם מגידור: אפשר להרים כאן מפעל, כאשר הכניסה תהיה נפרדת מזו של הקמפוס, ומהכביש תהיה כניסה מפוארת.

מנחם מגידור: אין עדיין תכנון מפורט, אבל אנשים כבר מדברים על כך שיהיו מנהרות ותצוגות בדרך כמו בלובר.

מנחם מגידור: הרעיון הוא לעשות מנהרה כזאת עם תצוגות ופקסימיליות ככל שאתה מתקרב לספריה.