ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 379, 2005-01-17 11:30

מל פולישוק-בלוך: אני ביקשתי לזמן את הישיבה בנושא פעילות המתנ"סים דווקא משום שאני מכירה את פעילות המתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: הייתי דירקטורית בחברת המתנ"סים ואני מכירה את הפעילות שלה המבורכת.

מל פולישוק-בלוך: צר לי לראות שבזמן האחרון, עם כל הקיצוצים, מה שמקוצץ יותר ויותר זה דווקא הפעילות הלא פורמלית שמשרד החינוך מממן, ומכאן גם פעילות המתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: אני קוראת את החוברת שהעברת "עובדות ומספרים".

מל פולישוק-בלוך: יש שם דברים מעניינים, הגם שהם מתייחסים לשנת 2003 בעיקר.

מל פולישוק-בלוך: אתם כל שנה מוציאים את זה?

אריה טל: כן.

מל פולישוק-בלוך: אבל המגמות לא השתנו בהרבה משנת 2003 ל- 2004.

מל פולישוק-בלוך: לצערי הרב, המגמה הזו של פגיעה הולכת וגוברת בחינוך הבלתי פורמלי נראית בעיני חמורה ביותר, דווקא נוכח התגברות האלימות עליה דיברנו סביב השולחן הזה פעמים רבות, התרחקות בני הנוער והילדים מנורמות וערכים.

מל פולישוק-בלוך: דווקא משום כך, אני חושבת שבמשרד החינוך צריכים לעשות חשיבה שונה ולהגביר את החינוך הבלתי פורמלי, קרי, לתת יותר משאבים לחינוך הלא פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: אם אני זוכרת את הנתונים, מדובר ב- 0,8 או 0.4 מתקציב החינוך שמוקצב לחינוך הלא פורמלי: נדמה לי שמדובר ב- 91 אחוז שכר, הפעולות שמונה אחוז ומשהו, ו- 0.4 או 0.8.

מל פולישוק-בלוך: כך או כך זה אפס פסיק משהו שזה פחות מאחוז לחינוך הבלתי פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: חינוך בלתי פורמלי זה לא רק מתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: זה גם תנועות נוער וגם פעילות בקרב אוכלוסיה בוגרת, החברה להגנת הטבע, אין סוף פעילויות.

מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, אתם חייבים, כאן אני פונה למשרד החינוך, למצוא את הדרכים להגביר את המשאבים ולהעביר תקציבים למערכת החינוך הלא פורמלית, אפילו שזה יבוא על חשבון מערכת החינוך הפורמלית.

מל פולישוק-בלוך: כי דווקא לאותם ילדים שקשה לנו להגיע בחינוך הפורמלי, יותר קל להגיע ע"י החינוך הלא פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו דנו בנושא של בתי ספר דמוקרטים.

מל פולישוק-בלוך: זה חינוך אמנם מעין פורמלי, אבל בעצם גישה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אני יוצאת לכמה דקות אבל חוזרת ובטח אהיה לקראת הסיכום.

מל פולישוק-בלוך: התקציב שמשרד החינוך מקצה לחינוך הפורמלי הוא כל כך זעום, הוא פחות מאחוז.

יוסי שריד: האמת היא שהמשחק עם השמיכה היה לי לזרא, כי כל ישיבה שאנחנו מנהלים בנושא מסויים אז מושכים את השמיכה באופן די אופורטוניסטי, לאותו כיוון של אותו נושא.

יוסי שריד: לשמיכה יש גודל מסויים ואי אפשר למשוך אותה כל פעם.

מל פולישוק-בלוך: אני בטוחה שאתה תדבר ובהרחבה.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי שאני מכירה את הפעילות של החברה למתנ"סים על בוריה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת מה קורה בשנים האחרונות, אבל אני מכירה את פעילותה בהרחבה כי הייתי שם דירקטורית.

מל פולישוק-בלוך: אני בקשר איתם גם היום.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת שהוועדה תשמע מהמנכ"ל ומהיו"ר, שהם יחסית חדשים, אבל הם בכל זאת מכירים ויודעים.

מל פולישוק-בלוך: יושב כאן יוסי בנבנישתי, היותר ותיק, ומהם תוכלו לשמוע על הפעילות של המתנ"סים, כדי שנדע איזה פעילות חשובה עושים המתנ"סים היום במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: רשות הדיבור ליו"ר החברה.

אריה טל: אני יו"ר החברה כ- 8 חודשים, אבל את פעילות החברה אני מכיר מהצד כשני כראש רשות במשך שתי קדנציות בטירת הכרמל.

אריה טל: אני רוצה להתייחס מעט לכל מה שקורה היום לגבי החברה וחברת המתנ"סים.

אריה טל: עם הקיצוצים שחלו בתקציב בכל המערכת ועם הבעיות הכלכליות שכל רשות כמעט בארץ נגועה בהם, קשה לפעול בתוך מערכת קהילתית, כאשר אחד המרכזים הפעילים ביותר שלה היה חברת המתנ"סים.

אריה טל: כל ראש רשות שרצה לפעול ולסייע בתוך הקהילה שלו, הן באזורים בעייתיים, וגם לא בעייתיים, עשה זאת דרך המתנ"סים.

אריה טל: היום, בתקופה שיש כל כך הרבה בעיות, והחברה למתנ"סים היא הגוף שיכול לתת מענה לצרכים בכל ישוב, דווקא בה הפגיעה גדלה והולכת ומורגשת.

אריה טל: רוב האוכלוסיה שמגיעה לחינוך הלא פורמלי זה מאזורים בעייתיים, כי אלה שיכולים להסתדר, יכולים למצוא את הפתרונות במקומות אחרים.

אריה טל: אז המערכת הפרטית תלך תתגבר ותתחזק.

יוסי שריד: אולי תדבר איתנו במושגים יותר קונקרטים?

מרינה סולודקין: אני רציתי לשמוע מה זה פגיעה.

מרינה סולודקין: זה הפרטת חברת המתנ"סים?

אריה טל: אני אתן נתונים ומספרים: בשנת 2002 תקציב החברה עמד על כ- 160 מיליון.

אריה טל: בשנת 2004 ירד התקציב למאה מיליון.

אריה טל: ועדיין איננו יודעים מהו התקציב לשנת 2005.

אריה טל: החברה התייעלה, עשתה קיצוץ בכוח אדם וביצעה את כל הפעולות שנדרשות.

אריה טל: קיצצנו בסביבות 180 – 200 עובדים.

יוסי שריד: זה קיצוץ בערך של 35 אחוז.

אריה טל: יותר.

אריה טל: אם אני עושה השוואה בין רשויות ומקומות אחרים, החברה למתנסים עשתה את הקיצוץ הגדול ביותר.

אריה טל: למעלה מחמישים אחוז.

אריה טל: אנחנו עומדים על 85.

אריה טל: למעלה מחמישים אחוז.

יוסי שריד: ומה מתוכנן?

יוסי שריד: הרי בכל זאת התקציב לשנת 2005 גלוי וידוע?

אריה טל: היות ועלה נושא ההפרטה, ועכשיו אני מעלה על בעיה נוספת בעניין התקציב: נושא המכרזים.

אריה טל: היום רוצים להוציא את הפעילויות של המתנ"סים להפרטה ולמכרזים.

אריה טל: זה נושא שווה דיון בפני עצמו.

אריה טל: כי לאן רוצים להוביל את החברה?

יוסי שריד: למה זה לפי דעתך שווה דיון?

יוסי שריד: לפי דעתי זה לא שווה דיון.

יוסי שריד: ברגע שזה הפרטה כל גורם שמקבל זה אך ורק כדי להרוויח.

יוסי שריד: אף אחד לא הולך להפסיד.

יוסי שריד: אז מה הדיון?

אריה טל: אתה צודק, לא צריך דיון.

יוסי שריד: אף אחד לא בא שם להוציא כסף, נכון?

אריה טל: בוודאי שלא, וכל אחד יכול להרוויח, וככה תיראה החברה.

יוסי שריד: מה רוצים להוציא להפרטה?

יאיר גלר: אין עדיין החלטה בתוך משרד האוצר לאיזה כיוון ללכת.

יאיר גלר: אבל לפחות בדיון המקדמי, דובר על שירותים מסויימים שאפשר למכרז אותם.

יאיר גלר: למשל זה יכול להיות הפעלת בריכת השחיה במתנ"ס, שזה קל מאוד למכרז.

יאיר גלר: או שאתה יכול למכרז, להבדיל, את פרוייקט היל"ה, שאני מניח שכשר החינוך לשעבר, אתה מכיר אותו היטב.

יאיר גלר: שם עמדנו יפה והתמודדנו במכרז והוכחנו את יכולתנו והכיוונים שאנחנו רוצים ללכת, וזכינו לשמחתנו.

יאיר גלר: אבל אם נתחיל למכרז כל פעילות וכל שירות שהמתנ"ס מספק, זה יהיה בלתי אפשרי.

יאיר גלר: אני בכוונה הולך למקומות היותר מסובכים: אנחנו פועלים בעיקר בפריפריה, עם נוער מנותק ואוכלוסיות חלשות.

יאיר גלר: ניקח שני פרוייקטים כמו ילדי צד"ל וילדי המשת"פים.

יאיר גלר: אין היום שום גוף שיכול לעשות את זה ואין שום גוף שירצה להחליף אותנו.

יאיר גלר: זה ברור שהפרוייקטים האלה ימותו מיתה לא טבעית, וזאת תהיה מיתה במיידי, מהירה מאוד, חדה מאוד, והיא ברמת מכוון.

יאיר גלר: כלומר, מישהו יכוון למיתה הזו.

יאיר גלר: אני חושב שצריך לעשות כל מאמץ על מנת למנוע את זה.

יאיר גלר: אנחנו מדברים על קשישים ועל נוער בסיכון, ועל מניעת אלימות.

יאיר גלר: אלה בדיוק הנדבכים שעליהם בנויה החברה למתנ"סים ועליהם בנויה גם החברה הישראלית.

יוסי שריד: עדיין לא אמרתם לנו מה יש ב- 2005.

יוסי שריד: היו"ר, שהלכה, רוצה תוספות יחודיות לחינוך הלא פורמלי ולמתנ"סים, ובנתיים התברר שיש קיצוץ בערך של חמישים אחוז בתקציב המתנ"סים.

אמנון קראוס: 50 אחוז משנת 2002 לא חמישים אחוז משנת 2004 - 2005.

יוסי שריד: 2002 זה לא לפני 200 שנה.

משה גפני: זה במעבר בין 2002 ל- 2003.

יוסי שריד: אבל לא אמרת לנו מה יש בתקציב ‏2005?

יאיר גלר: לגבי 2005, אני רוצה לציין ולהודות ששרת החינוך העלתה לנו את התקציב בעשרה אחוז.

יאיר גלר: היא ציינה במפורש שזה לא יהיה לנושא תקורות ושכר מינהלות וכו', אלא לפעילויות תוכן בלבד.

יאיר גלר: כלומר, התקציב כרגע הוא 110 מיליון שקלים, וזה ל- 2005.

יוסי שריד: וזה מה שמופיע בתקציב?

יאיר גלר: זה מה שמופיע בתקציב.

יוסי שריד: בניגוד למאה מיליון שהיה קודם?

יאיר גלר: נכון.

יוסי שריד: בניגוד ל- 150 מיליון בשנת 2002?

יאיר גלר: נכון.

מרינה סולודקין: אז ב- 2005 זה 110 מיליון?

יאיר גלר: נכון, כאשר השרה כיוונה את זה לפעילויות הדרכה ופעילויות תוכן.

יאיר גלר: כלומר, למקצוענות של החברה למתנ"סים, שזה הערך המוסף הכי חשוב.

אריה טל: יש קבוצות מת"נסים שיש להם שלוחות פנימיות.

יאיר גלר: לחברה יש היום 900 אתרים.

יאיר גלר: מתוכם, 180 זה המנהלים שלנו שחולשים על אותם 900 מקומות.

אריה טל: ככל שקיימים קשיים ברשויות עצמן, ואנחנו מכירים את התופעות שקיימות ברשויות, צריך לחזק דווקא את הגוף הבלתי פורמלי שיכול לבוא ולתת מענה לצרכים.

אריה טל: אנחנו נכנסים היום למגזרים שהחברה לא פעלה בהם, ולא השקיעה בהם מספיק וצריך גם אותם לחזק.

אריה טל: אני מדבר על המגזר הערבי, ששם לא היתה מספיק פעילות ואנחנו כבר היום נמצאים שם בפעילות די רחבה.

אריה טל: לגבי המגזר החרדי - היינו בביקור בכמה מקומות.

אריה טל: האחרון זה ברכסים.

אריה טל: זו אוכלוסיה שהיתה כמעט מנותקת והסיוע היה דל מאוד לאוכלוסיה הזו והיא נחלשה עוד יותר.

מרינה סולודקין: זה המתנ"ס שנסגר ברכסים?

יאיר גלר: לא, הוא פתוח.

מרינה סולודקין: היתה לי תלונה.

יוסי שריד: האם נסגרו מתנ"סים?

יאיר גלר: רק בלוד, וגם שם אנחנו מנסים לפתוח אותו.

יוסי שריד: האם נסגרו מתנ"סים, באופן לא רשמי?

יוסי שריד: להערכתכם, אם אני אעבור ממתנ"ס למתנ"ס, כמה מתנ"סים, לא פעילים באופן ראוי?

יאיר גלר: זה לא שהם לא פעילים.

יאיר גלר: אני הייתי, ברשותך, מסווג אחרת: יש 50 או 60 מתנסים שנמצאים במשבר.

מרינה סולודקין: ברכסים יש סיפור.

מרינה סולודקין: סגרו מתנ"ס.

יאיר גלר: יש כ- 50 – 60 מתנ"סים במשבר.

יאיר גלר: הם נמצאים בקשיים כספיים שגורמים להם להקטנה משמעותית בהיקף הפעילות.

אריה טל: זו תוצאה של תקציבים.

אריה טל: החלוקה של העברת תקציבים זה: חברה, רשויות, רשות והכנסה עצמית של המתנ"ס מפעולות שיש לו, בהתאם לגבייה שהוא מבצע אותה.

אריה טל: כשהרשות לא מעבירה כספים, היא מביאה מתנ"ס לגרעון ולמצב שהוא לא יכול לתפקד.

אריה טל: לחברה קשה לסגור את הפערים כי היא לא בנויה למצב הקיים.

אריה טל: לכן יש קבוצה של 60 מתנ"סים שנמצאים במצב כזה שקשה להם מאוד לפעול ולהמשיך בפעילות.

יוסי שריד: כמה מתנ"סים היום, לפי דעתך, משרתים בגלל אילוץ אוכלוסיה חזקה ולא חלשה?

יאיר גלר: יש בהחלט פגיעה בעניין הזה.

אריה טל: הרמה המקצועית הגבוהה של השירות שנותן המתנ"ס מביא לכך שקיימת בעיה.

אריה טל: אנחנו ממשיכים לראות את האוכלוסיה החזקה במרכזי הלמידה, ואני נותן לכם נתונים מהשטח כראש רשות.

אריה טל: אנחנו רואים אותם במרכזי הלמידה, בחוגי בלאט וכו'.

אריה טל: האוכלוסיה החזקה יכולה להשתתף והם פעילים בתוך החוגים.

אריה טל: הבעיה הקשה ביותר זה באוכלוסיה החלשה.

אריה טל: אלה הם קבוצות הנוער בסיכון ומרכזי הסיוע שאנחנו נותנים לעולים חדשים.

מרינה סולודקין: רציתי לומר לכם שעולים לא מרוצים מתפקוד של חברת המתנ"סים.

מרינה סולודקין: כמעט כל הדלתות שם סגורות לעולים.

יוסי שריד: חבל שיושבת הראש לא נמצאת כאן אחרת היינו מנסחים: "ועדת החינוך שמעה בדאגה... וקוראת ל..." ונגמרה הישיבה.

משה גפני: מה זו האמירה שזה סגור בפני עולים?

מרינה סולודקין: זה מאוד קשה.

מרינה סולודקין: אם יש מקהלה של עולים, כל הזמן צריכים לפעול פוליטית כדי שיהיה מקום לעשות חזרות.

יאיר גלר: אני באמת סבור שהמתנ"סים נותנים סוג שירותים שנקרא "PUBLIC GOODS" שצריכים, כמו בכל העולם המערבי, להינתן על ידי המדינה בצורה הכי רחבה והכי מקיפה.

יאיר גלר: אנו גאים בכך שאנחנו ממשיכים להיות מקצוענים ומקצועיים וממשיכים לשמור על הדגל של הא-פוליטי, כאשר אנחנו מפעילים את המתנ"ס.

יאיר גלר: זה חשוב לנו מאוד, משום שכך אנחנו יכולים לשים את אנשי המקצוע הטובים ביותר.

יאיר גלר: כחברה ממשלתית קל לנו יותר למנף את הכספים.

יאיר גלר: קל לנו משום שאנחנו נתפסים כגוף אמין ומאוד איכותי.

יאיר גלר: אנחנו שומרים על האיכויות ואנחנו צריכים להמשיך בכיוון הזה.

יאיר גלר: אנחנו גם משפיעים דרך הפעילות של המתנ"סים.

יאיר גלר: אני לא יודע איזה סוג פעילות את דיברת, אבל יש הרבה מתנ"סים ומרכזים קהילתיים במדינת ישראל, שהחברה כגוף מקצועי מאוד מאוד מרכזי, יודעת להקרין, ולהשפיע חיובית על פעילותם, על ההכוונה שלהם ועל ההתפתחותם.

יאיר גלר: האוכלוסיות שאנו עוסקים בהם, אלו אוכלוסיות מטרום לידה ועד קשישים.

יאיר גלר: כאשר טרום לידה זה מנשים בהריון שמתחילות לבוא אלינו, דרך גנים, צהרונים, מעונות יום, משפחתונים, המשך בילדים ונוער, בתי ספר, מבוגרים וקשישים.

יאיר גלר: להערכתנו, ללא תמיכה וטיפול ממשלתי הולם, לא יוכלו להמשיך.

יאיר גלר: אנחנו מטפלים גם באוכלוסיות שנזקקות לנו כמו נכים ומוגבלים, אנשים שיש להם קשיים בתקשורת, בכל מיני פרוייקטים של "רעים" ו"עמיתים" ןפגועי נפש.

יאיר גלר: החברה עושה את כל זה באהבה משום שזה היעוד שלה.

יאיר גלר: אנחנו מטפלים בפרוייקטים לאומיים ואנו הראשונים שנקראים לדגל כאשר צריך לטפל, כפי שציינתי, במשתפי פעולה ובילדיהם או בצד"לניקים או מוגבלים.

מרינה סולודקין: לפני משתפי פעולה, היה עניין, כשהייתי סגנית שר הקליטה, לימודי שפה עברית במתנ"סים.

אריה טל: אני אספר על זה.

מרינה סולודקין: אתה תספר אבל אין לימודים.

יאיר גלר: את מוזמנת לראות.

אבי סולימני: אני מעדיף לספר את הסיפור של המתנ"ס דרך הסיפור האישי שלי.

אבי סולימני: שמי אבי סולימני, מנהל המתנ"ס בשדרות.

אבי סולימני: הורי עלו מפרס בשנת 51' לאור קריאתו של בן גוריון ליישב את הנגב.

אבי סולימני: הם היו חלוצים, בין הראשונים שהקימו את העיר.

אבי סולימני: אני, באופן טבעי, עסקתי בפעילות נוער, יו"ר מועצת הנוער, למדתי בבן גוריון.

אבי סולימני: בזמנו אמיר פרץ קרא לנו לבוא ולסייע לקהילה.

אבי סולימני: סיימתי תואר שני באוניברסיטת בן גוריון וכיום אני מנהל המתנ"ס.

אבי סולימני: משנת 1990 חל מהפך דמוגרפי חמור, קשה, הרבה מאוד עולים הגיעו.

מרינה סולודקין: מה זה מהפך דמוגרפי חמור?

מרינה סולודקין: שהמדינה מתחזקת?

מרינה סולודקין: גם הניסוחים וגם השבחים שאתם נותנים לעצמכם, נמאס לי.

אבי סולימני: אני רוצה להסביר.

אבי סולימני: אני לא יודע אם את מכירה את האוכלוסיה שלנו בשדרות.

מרינה סולודקין: אני מכירה כי אני שכנה שלכם, אני אשקלונית.

מרינה סולודקין: את שדרות אני מכירה כי אני היחידה בבית הזה שעושה קבלות קהל.

אבי סולימני: קלטנו עולים גם מאתיופיה, גם מקווקז ומבוכרה.

אבי סולימני: הרבה עולים שערים כמו רמת השרון ורעננה לא רצו לקלוט ואנחנו עושים את הקליטה בשדרות, באופקים, בנתיבות ובמקומות אחרים.

אבי סולימני: זה הציונות במיטבה.

משה גפני: אתה אחראי על המתנ"סים האלה?

אבי סולימני: אני אחראי רק על שדרות.

יהודית גידלי: אתה יכול לפרט לגבי מספר העולים?

אבי סולימני: 45 אחוז עולים.

אבי סולימני: כמעט 24 אלף תושבים.

משה גפני: אין לכם קשר ארגוני עם המתנ"ס באופקים?

אבי סולימני: כמובן, אנחנו חברים באותה חברה למתנ"סים.

אבי סולימני: אני רוצה לומר: כל מה שלמדתי ואני יודע, למדתי מהחברה למתנ"סים.

אבי סולימני: מאז שהייתי מנהל צעיר ועד היום.

אבי סולימני: אני גאה לנהל מתנ"ס בשדרות.

אבי סולימני: המתנ"ס זה האור של העיר הזו.

אבי סולימני: סליחה שאני נשמע לא צנוע.

יהודית אייזנר: זה היה כך גם בשנות השישים.

אבי סולימני: אם זה להקות מחול, מרכז אתני שהקמנו, הצגות ילדים, תחרויות שירה, תחרויות רוק.

אבי סולימני: שדרות ידועה כעיר המוסיקה.

אבי סולימני: יש לנו דיסק של חבורת הזמר "מיתרים" שב- 25 בינואר תופיע ביום הולדת לכנסת, באירוע עם קק"ל בהר הרצל.

אבי סולימני: בתחום הנוער – עמותת על"ם, מרכז המידע ויעוץ לנוער משרת בעיקר ילדי עולים משום שאצלם המשבר הוא הכי קשה.

מרינה סולודקין: אולי זה ככה בשדרות.

אריה טל: אני לא יודע עד את מודעת למה שקורה שם.

אריה טל: מרינה סולודקין: הייתי שם.

אריה טל: מטעמנו בטירת הכרמל היתה אישה ראשונה.

אריה טל: נכון.

אריה טל: עם מי היא עבדה לאורך כל השנים?

אריה טל: ומה היא קיבלה?

אריה טל: ואיזה סיוע היא קיבלה בטירת הכרמל?

אריה טל: ובאיזה רמה?

אריה טל: לא כל המקומות זהים, ולכן כפי שציינתי בתחילת דברי, כשאני רוצה היום להוביל את המערכת כיו"ר דירקטוריון ולפתח ולטפל בתחומים שאין מספיק ושצריך להוסיף עליהם, זה חלק מהדרישות שלנו היום.

מרינה סולודקין: אנחנו לא יושבים פה בנושא הישגים.

מרינה סולודקין: אתם הגעתם בנושא של בעיות.

מרינה סולודקין: אנחנו צריכים להבין מה הבעיות ומה אנחנו בכלים פוליטים יכולים לעשות בזמן שמקצצים ראש, גפיים, וכל מיני דברים.

משה גפני: אתה מהמתנ"ס בשדרות, שהוא דגם שכולם מזדהים איתו.

משה גפני: מה המשמעות של הקיצוץ מ- 160 מיליון ל- 110 מיליון?

משה גפני: מה המשמעות מבחינת הפעילות שלכם?

משה גפני: מה עשית ב- 2002 ומה אתה עושה ב- 2004?

משה גפני: אם לא הורדת כלום, אז אם ככה זה התייעלות.

משה גפני: אם קיצצת אז תגיד במה?

אבי סולימני: אני אתייחס לזה.

אבי סולימני: הנוער בשדרות הוא נוער עולה.

אבי סולימני: הם זקוקים לסיוע ולטיפוח כי הם לא רק חווים את משבר ההתבגרות שכל נוער בשדרות חווה, יש להם גם את המשבר של ההגירה.

אבי סולימני: המתנ"ס בשבילם הוא בית.

אבי סולימני: בנושא השכלה - 250 ילדי עולים, בעיקר ממרכז בוכרה מקבלים תיגבור לימודי באמצעות פרוייקט שקשור למשרד הקליטה ומופעל באמצעות החברה למתנ"סים ובהדרכת החב' למתנ"סים.

אבי סולימני: ישנם פרוייקטים אחרים של תגבור לימודי שנקראים "משעול" ו"זינוק בעליה" ועוד הרבה פרוייקטים שג'וינט ישראל מסייע לנו בהם.

אבי סולימני: גם זה חלק גדול באמצעות החברה למתנ"סים.

אבי סולימני: יש לנו מועדון גיל הזהב של עולים, להקת ריקודים סלוניים של עולים, "זוהי קווקז" - להקת מחול קווקזית שאנחנו מחזקים.

אבי סולימני: אנחנו מחזקים ומעצימים את העולים.

אבי סולימני: המרכז למוסיקה שלנו נותן מענה להרבה מאוד צעירים, לחזק אותם, להעצים אותם.

אבי סולימני: להראות להם שיש מודלים לחיקוי: טיפקס, חיים אוליאל, כנסיית השכל, וכו', וגם הם יכולים להצליח.

אבי סולימני: את זה עושים אצלנו על הבמה.

אבי סולימני: לגבי גיל הרך – פתחנו מרכז לגיל הרך שמשרת בעיקר אימהות, וגם מעון יום.

אבי סולימני: אימהות מקווקז לא מצאו תעסוקה.

אבי סולימני: לאט לאט הן מתחילות לצאת מהבית לתעסוקה.

אבי סולימני: בניגוד לאשקלון, מתנ"ס בשדרות ובאופקים ובשדרות הוא גם מחלקת התרבות, מח' האירועים, מח' המשלחות.

אבי סולימני: הוא אחראי על קייטנות, על להקות ייצוג.

אבי סולימני: הוא אחראי על הכל.

אבי סולימני: יש לנו אחריות עצומה.

אבי סולימני: אני בן המקום, נולדתי פה, ה הורים שלי היו מראשוני הישוב.

אבי סולימני: תחת כנפי המתנ"ס הקמנו את סניף "הצופים".

אבי סולימני: שכנעתי את מפעל הפיס, נתנו לנו מועדון נוער חדש.

אבי סולימני: עכשיו אני עובד עם קרן היסוד ועם הסוכנות להקים מועדון נוער לבני עקיבא שפועלים, לצערי, במבנה רעוע.

אבי סולימני: סדר עדיפויות של מדינת ישראל לא נמצא בשדרות.

אבי סולימני: הוא נמצא בטריטוריות עלומות ובהשקעות ענק של מיליארדים שהולכים לשם במקום להגיע לשדרות.

אבי סולימני: אנחנו כל הזמן מרגישים שאנחנו צריכים להתחנן ולעמוד כמו עניים וקבצנים בפתח.

אבי סולימני: עבדך הנאמן נמצא בקשר גם עם יהדות התפוצות.

אבי סולימני: מחר יש לנו משלחת מהולנד ששמה חצי מיליון דולר להשלמת המתנ"ס החדש והפיקוח הסביבתי.

אבי סולימני: זה במקום מדינת ישראל כי למדינת ישראל יותר חשוב להשקיע במקום אחר.

מרינה סולודקין: זה מה מה שמצביעים.

אריה טל: נעזוב את הפוליטיקה.

אבי סולימני: אני רק אומר שאנחנו מרגישים את החיתוך בבשר החי.

מרינה סולודקין: אני לא מבינה את הביקורת הזו?

אבי סולימני: זו לא ביקורת זו עובדה.

אבי סולימני: אנחנו מרגישים את החיתוך בבשר החי.

אבי סולימני: אני מרגיש שקשה לי להביא את הילד לשיעור פרטני במוסיקה ואני הופך את העולם להשיג לו מילגה כי חשוב לי שהוא ילמד.

אבי סולימני: אני יודע שאם הוא מגיע למרכז למוסיקה יש בכך סוג של פרסטיז'ה, סוג של יוקרה.

אבי סולימני: הוא הולך עם הכלי, הוא מרגיש שייך לקהילה, מופיע בקונצרטים, ההורים שלו באים ורואים אותו.

אבי סולימני: אנחנו מאמינים שיש לנו תפקיד חשוב בעיקר בנושא של הקליטה והאינטגרציה.

אבי סולימני: הבית של המתנ"ס הוא הבית של בני עקיבא, הוא הבית של הצופים.

מרינה סולודקין: אני רוצה לשמוע ממשרד החינוך מה הרציונל להפריט את שירותי המתנ"סים?

משה גפני: אולי שמישהו יענה לי על השאלה, מר טל, מה קרה מאז 2002 שקיצצו ממאה ושישים מיליון למאה ועשרה מיליון?

משה גפני: אני רוצה להגיד לך, יש הרבה מה לעשות עם הכסף מתקציב המדינה.

משה גפני: ז"א אם הקיצוץ הזה בסדר מבחינת

משה גפני: כם, מה שסולימני תאר כאן היה מחמם את הלב.

משה גפני: אז אולי באמת נקצץ עוד?

אמנון קראוס: מה שקרה זה התייעלות, פחות עובדי מטה.

משה גפני: אנחנו רוצים לדעת מכם, ולא ממשרד האוצר, שאולי בסוף יצא מרוצה: האם היה קיצוץ בפעילות ברגע שקיצצו חמישים מיליון שקל ואם כן מה היה הקיצוץ?

משה גפני: אם לא היה קיצוץ זה גם בסדר.

משה גפני: אני מדבר על הפעילות.

אריה טל: אני אתייחס לקיצוץ בפעילות: הקיצוץ בפעילות הוא במספר תחומים במתנ"סים עצמם.

אריה טל: חלק מהכספים זה בנושא של אחזקה של מבנים וציוד, חלק שני בתגבור במקומות שאתה לא יכול לגבות את מה שניתן לגבות או מהילד או מהרשות, והפער נסגר על ידי התקציב של המתנ"סים.

אריה טל: היום החברה לא מסוגלת לסגור את הפער הזה.

אריה טל: 90 מתנ"סים ירדו ברמת הפעילות כי לא יכלו לתת את כל החוגים.

אריה טל: איזה חוגים כן פעילים?

אריה טל: אלה הפעילויות שמגובות על ידי תשלום שמשלמים ההורים.

אריה טל: שאר הפעילויות שהיו בעזרת החברה ירדו בחלקם, ויש חלק מהם שאינם פעילים.

אריה טל: כדי להגדיר ספציפית, יש לנו מנהלת מתנ"ס מפרדס כץ שיכולה להגיד ספציפית מה קורהה במתנ"ס שלה.

אריה טל: איפה ירדו הפעילויות בעקבות חוסר סיוע שהיא היתה יכולה לקבל מהחברה.

אריה טל: יש התייעלות בחברה.

אריה טל: קיבלנו את עניין הקיצוץ.

אריה טל: החברה הלכה על הכל.

אריה טל: קיצצה בכח אדם ובהכל.

מרינה סולודקין: אני רואה שהחברה לא מסוגלת לומר איפה קיצצו אז אני רוצה לשמוע את משרדים בבקשה.

דוד פלבר: משרד החינוך באמת מתקצב את החברה למתנ"סים במהלך כל השנים והתקצוב ירד בשנים האחרונות.

דוד פלבר: עיקר הצמצום בתקצוב היה עקב ירידה דרסטית בכוח אדם.

דוד פלבר: ברור שיש פחות שירות למתנ"סים בשטח.

דוד פלבר: החברה בעיקר נותנת שירותי הדרכה, מחשוב וכו'.

דוד פלבר: אני חושב שהקיצוץ היה בעשרות אחוזים ובעשרות עובדים, אך ההשפעה על הפעילות היתה באחוזים בודדים ובשוליים.

דוד פלבר: בסך הכל רמת השרות שהחברה נותנת לשלוחות שלה ולמתנ"ס הבודד לא ירדה, לפי מה שאנחנו מכירים, בצורה משמעותית.

מרינה סולודקין: הם קיצצו בבירוקרטיה?

דוד פלבר: בעיקר.

דוד פלבר: אבל היה גם תקצוב לא מיועד שנועד לסבסודים הקטנים, בסדר גודל של כמה עשרות שקלים לכל מתנ"ס.

דוד פלבר: הדבר הזה קוצץ לא רק מסיבה של כספים, אלא גם מסיבה של נהלים.

דוד פלבר: היתה בעיה של אופן העברה.

דוד פלבר: זה כמה עשרות שקלים שכן כל המתנ"ס קיבל והיה למנהל אפשרות לסבסד טיפה פעילות, או לעזור למקהלה פה או לילד שם.

דוד פלבר: אבל בסך הכל, אם אנחנו מדברים על 50 מיליון קיצוץ, עיקר ההשפעה היתה על כוח אדם ורק בשוליים, לפי הבנתנו, זה השפיע על המתנ"סים.

יאיר גלר: אני רוצה להשלים.

מרינה סולודקין: רציתי לשמוע קודם כל את משרד החינוך, אח"כ את משרד האוצר.

מרינה סולודקין: שאלתי: רציונל מאחורי הפרטת השרותים.

דוד פלבר: הפרטת השירותים זה בעיקר מהלך שמשרד האוצר מוביל.

דוד פלבר: משרד החינוך והשרה הסכימו לזה.

דוד פלבר: אנחנו בסך הכל היינו מרוצים מהמודל הקיים.

דוד פלבר: האוצר הציע אפשרות שעל ידי אותו כסף, באמצעות הפרטה, ניתן יהיה להגיע לשירותים יותר טובים.

דוד פלבר: זה עומד כרגע בנסיון, אנחנו לא בטוחים, אנחנו כולנו מגששים קצת.

דוד פלבר: יכול להיות שזה יצליח ויתכן שפחות, אבל נציגי האוצר יכולים לפרט.

יהלי רוטנברג: בהקשר של הקיצוץ: צריך לזכור שהקיצוץ או ההפחתה לכאורה נערכה גם ברמת הפרוייקטים.

יהלי רוטנברג: זה הופיע גם בדו"ח מבקר המדינה, שהחברה למתנסים הפעילה, שלא באמצעות מכרז.

יהלי רוטנברג: היום החברה למתנ"סים יכולה לגשת לאותם מכרזים על אותן הפעלות, אותם פרוייקטים ודברים שיורדים לשטח.

יוסי בנבנישתי: זה לא נכון.

יהלי רוטנברג: היא יכולה לגשת למכרזים והיא גם זוכה.

יהלי רוטנברג: היקף הפעילות היום עומד על 95 מליון ש"ח.

יהלי רוטנברג: עשינו בדיקה ארגונית שערך עבורנו יועץ ארגוני מקצועי בחברה למתנ"סים.

יהלי רוטנברג: ראינו שהמנגנון שם מנופח מאוד.

יהלי רוטנברג: הרבה דברים שלא צריך, והמון דברים שאנחנו בסבסוד צולב.

יהלי רוטנברג: כמשרד החינוך, מימנו.

יהלי רוטנברג: למשל, תקנים וכוח אדם שבכלל הין צריכים להיות ממומנים על ידי משרד הבינוי והשיכון, כי גם הם מעבירים כספים לחברה לצורך בניית מתנ"סים ודברים כאלה, שאחרי זה מועברים לרשות.

יהלי רוטנברג: בעקבות הדו"ח הזה יצרנו תקן מסויים של 85 משרות בחברה ועוד 172 משרות של מנהלי מתנ"סים שאותם אנחנו מממנים בתוך שירותי ההיקף, בתוך שירותי התמיכה שהחברה למתנ"סים אמורה לתת למתנ"ס המקומי שהוא עמותה מקומית.

יהלי רוטנברג: אני רוצה לומר מילה אחת לגבי ההפרטה או המודל הזה שהסבירו נציגי האוצר.

משה גפני: למה עשיתם את הבדיקה הזו?

יהלי רוטנברג: דו"ח מבקר המדינה היה אחד הטריגרים המרכזיים.

משה גפני: מתי עשיתם את הבדיקה?

יהלי רוטנברג: ב- 2003.

יוסי בינבנישתי: איך דו"ח מבקר המדינה השפיע?

יוסי בינבנישתי: אני לא מבין.

יוסי בינבנישתי: מה הקשר?

יהודית אייזנר: הקיצוץ היה ב- 2002 והדו"ח היה ב- 2003.

יהודית אייזנר: יש פה סתירה.

מרינה סולודקין: אני רוצה לשמוע את עמדת משרד האוצר גם בנושא הקיצוצים וגם ההפרטה.

מרינה סולודקין: אנחנו רוצים לנקות עמדה בנושא של המתנס"ים.

משה גפני: מה שחשוב לנו לדעת זה התאריכים.

משה גפני: מתי החלטתם?

משה גפני: או מתי החליט החשב שלכם במשרד החינוך לעשות את הבדיקה?

מיכל זהבי: הביקורת שעשה משרד החינוך היא למעשה ביקורת שיגרתית.

מיכל זהבי: ברגע שמשרד החינוך מעביר כספים, הוא שולח מידי פעם רואה חשבון, או מבקרים שיבדקו האם באמת התקציבים שהועברו לאותם גוף אכן הוצאו למטרות לשמן ניתנו.

מיכל זהבי: אנחנו רוצים להיות בטוחים שכל שקל שניתן אכן ניתן למטרה לשמה הוא הוצא.

מיכל זהבי: בביקורת שנבדקה על ידי משרד החינוך הגענו למסקנות.

משה גפני: תאריך?

מיכל זהבי: מהלך 2003.

משה גפני: מתי נעשה הקיצוץ?

מיכל זהבי: בין 2002 ל- 2003.

משה גפני: היות ואני חלש בתאריכים, ז"א הבדיקה נעשתה אחרי הקיצוץ?

מיכל זהבי: אחרי הקיצוץ.

דוד פלבר: הקיצוץ הוא הדרגתי.

משה גפני: אני רוצה להבין את הרציונל.

משה גפני: אם אתם באים ואומרים: היה דו"ח של מבקרת המדינה ובדיקה של החשב במשרד החינוך, וקיצוץ, כדי לייעל, זה דבר הגיוני.

משה גפני: אבל אם קודם מקצצים ואחרי זה עושים בדיקה ואחרי זה מבקר המדינה, אז משהו משובש.

אדי הרשקוביץ: בשנת 2002-2003 הקיצוצים היו על פי המדיניות של המשרד, וזה מה שקרה לכל החינוך.

אדי הרשקוביץ: ז"א קיצוצים רוחביים שונים.

משה גפני: כמה היה תקציב המתנסים ב- 2003?

מיכל זהבי: בשנת 2003 התקציב היה 123 מיליון.

משה גפני: ז"א זה ירד מ- 160.

משה גפני: מיכל ז הבי: ירד מ- 157 מיליון.

אמנון קראוס: אבל זה תקציב רק לשכר של עובדי מטה ועובדי מתנ"סים.

אמנון קראוס: זה לא קשור לפעולות.

משה גפני: אני לא מעביר ביקורת.

משה גפני: אני רק רוצה לחדד.

משה גפני: ז"א הקיצוץ נעשה בקיצוץ הרוחבי.

משה גפני: אין לו קשר למה שנאמר קודם.

אדי הרשקוביץ: נכון.

אדי הרשקוביץ: בשנת 2004, לאור הדו"ח של המבקר הכללי או הדו"ח של חשב המשרד עם החשב הכללי, הגיעו למסקנה שאם עד היום קיבלנו פטור על כל הסכום, קרי, לא צריך ללכת למכרז ומשרד החינוך יכול לקבל פטור ולהפעיל אותו, בא החשב הכללי ואמר אנחנו מגבילים את הפטור לסכום מסויים ובשנת 2004 הוא הוגבל למאה מיליון ובשנת 2005 למאה ועשרה מיליון.

משה גפני: מה הקשר בין הביקורת וההתייעלות שקודם תאר עוזר החשב, לבין הקיצוצים?

משה גפני: נראה שאין קשר.

משה גפני: עובדים פה בשני מישורים מגבילים.

משה גפני: מכיוון שאם אכן היה צריך לקצץ מהסיבות שנימנו כאן, שיש בדיקה של סבסוד צולב ושמשרדים אחרים היו צריכים לתת תקציב, אז מה זה קשור אם עושים קיצוצים או לא?

משה גפני: אפילו שהמדינה היא מאוד עשירה.

משה גפני: אני לא מבין את זה.

אדי הרשקוביץ: אני אנסה להסביר את טענת החשב הכללי: חב' המתנ"סים קיבלה כספים ממשרד החינוך לאחזקת המטה שלה אבל גם לפעילות.

אדי הרשקוביץ: מאחר והמתנ"סים הבודדים הם אישיות משפטית נפרדת מחברת המתנ"סים, זה כאילו שאני מעביר לגוף שמעביר לגוף שני.

אדי הרשקוביץ: את אותו קטע הם רצו לנקות מהתקציב.

אמנון קראוס: זאת אחת הבעיות שהועלתה לא על ידי החשב הכללי, אלא מי שגילה את זה, היה מבקר המדינה.

מל פולישוק-בלוך: אתה מוכן להסביר שוב?

אדי הרשקוביץ: חברת המתנ"סים קיבלה כספים ממשרד החינוך לאחזקת המטה שלה וגם לפעילות שלה וגם לפעילות שהיא העבירה למתנסים הבודדים.

אדי הרשקוביץ: מאחר והמתנ"סים הבודדים הם אישיות משפטית נפרדת, זה כאילו אנחנו מעבירים לגוף שמעביר לגוף אחר.

אדי הרשקוביץ: ואת הקטע הזה ביקשו להוריד.

משה גפני: למה הוסיפו עכשיו 10 מיליון שקל - 2005?

אדי הרשקוביץ: כי היו פה שני גופים שהפכו לחלק מהחברה.

אדי הרשקוביץ: זה אביסקי, ומתן.

אדי הרשקוביץ: ומאחר וזה חלק מהחברה, היה צריך לתקצב אותם.

מל פולישוק-בלוך: מתן כבר מזמן חלק מהחברה.

אדי הרשקוביץ: היו שלבים שהוציאו אותם מהחשבון אבל החזירו אותם לתוך החשבון.

אריה טל: בזמנו הצגנו את כל הנושא של הבקשה לתוספת, מול חשב של משרד האוצר ומול החשב של משרד החינוך.

אריה טל: הגעתי לחברה לאחר שבוצעו כל הקיצוצים.

אריה טל: הגענו למצב שהחברה היתה שלד בלי חמצן.

אריה טל: מה שנשאר זה סכום מסויים לשלם למנהלי מתנ"סים שפועלים בשטח ותו לא.

אריה טל: והחברה לא יכולה לבצע שום פעולה.

אריה טל: ניסינו להראות את זה על סמך הנתונים.

אריה טל: ז"א שהחברה לא יכולה להתקדם צעד אחד קדימה או לסייע באיזושהי דרך למתנ"ס הבודד.

אריה טל: עד לפרט של 60 אלף ש"ח אתה לא יכול להעביר איזושהי פעולה.

אריה טל: שאתה רואה אותה חיונית.

מל פולישוק-בלוך: כמה חסר לכם?

אריה טל: נעשתה עבודה ולכן קיבלנו תוספת לתקציב של חמישה מיליון מעל 105 שהיו, או משהו בסגנון הזה.

אדי הרשקוביץ: כרגע זה 110 מיליון.

אריה טל: קיבלנו תוספת חלקית ובתחילת דברי הצגתי את התוספות לסיוע שאנחנו מבקשים היום בעקבות המצב שנוצר.

אריה טל: פה גם הציגו את החיבור של כל מתנ"ס.

אריה טל: הרי יש הסכם משולש ויש לכך השפעות.

אריה טל: כשרשות מקרקעת מתנ"ס מסויים החברה לא יכולה להנשים את אותו מתנ"ס וצריך לראות איך אנחנו מתמרנים איך לא לסגור מתנ"סים.

אריה טל: המטרה היא לא לסגור מתנ"ס.

מל פולישוק-בלוך: יש 92 מתנ"סים?

אריה טל: כן.

יאיר גלר: יש לנו מתנס"ים שפועלים בתוך רשתות.

יאיר גלר: סך הכל 900 אתרי פעילות.

יאיר גלר: 172 מתנ"סים.

יוסי בנבנישיתי: סה"כ יש 172 מתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: אז זה צמצום ממה שהיה פעם.

מל פולישוק-בלוך: אני זוכרת שהייתי יו"ר המטה לפתיחת מתנסים חדשים וכל שנה נפתחו שלושה ארבעה מתנ"סים חדשים, דווקא במגזר הערבי.

מל פולישוק-בלוך: אז גם היתה התפתחות של מתנ"סים בקהילה החרדית, שמאוד ברכתי על כך.

מל פולישוק-בלוך: ז"א שבחמש שנים האחרונות היה צמצום ולא פתיחה.

אריה טל: והמטרה היום זה לפתוח עוד מתנ"סים.

אריה טל: הוועדה ממשיכה לעבוד.

אריה טל: אסור לנו להישאר במצב כזה וללכת הפוך על סגירת מתנסים.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך היתה בלוד ושמענו שהמתנ"ס סגור.

מל פולישוק-בלוך: אין מקום שצריך מתנ"ס פעיל מאשר לוד.

אריה טל: זה הנושא המרכזי שאנחנו היום דנים עליו ומבקשים אותו.

אריה טל: אני חושב שצריך ללכת הפוך.

אריה טל: ככל שהמצב קשה, ויש לנו עוד רשויות כמו לוד ושדרות.

אריה טל: החברה צריכה להיות זו שיכולה לתת איזון לרשויות האלה ולסייע להם לא להתרסק לגמרי.

אריה טל: היום כשבאים אלינו לבקש סיוע, אנחנו לא בנויים לתת את הסיוע הזה וישנם מתנ"סים שנסגרים ומתנ"סים שמחזיקים מעמד על כרעי תרנגולת.

אריה טל: אנחנו מנסים לתת את המעט שאפשר לתת בתנאים שיש היום, לקהילה ולחברה.

מל פולישוק-בלוך: בממוצע, מה תקציב של מתנ"ס?

אבי סולימני: בשדרות 6.5 מיליון שקל.

מל פולישוק-בלוך: כמה מזה תקציב העיריה?

אבי סולימני: רק מיליון וחצי.

אבי סולימני: אני אומר לך עוד משהו נוסף:

אבי סולימני: הכסף של העיריה לעולם לא כסף בטוח.

אבי סולימני: אני לא אומר את זה בגלל שהמנכ"ל שלי פה.

אבי סולימני: אני יודע שכסף של החברה למתנ"סים, גם אם הוא טיפה מתעכב, זה כסף בטוח במאה אחוזים.

יאיר גלר: אני רוצה להשלים את התמונה: בעקבות דו"ח המבקר, פנינו לפני מספר שנים לכל הרשויות המקומיות במדינת ישראל ושאלנו מי רוצה להצטרף לחברה.

יאיר גלר: אנחנו מספיק מוכרים ולא היינו צריכים לשווק את עצמנו.

יאיר גלר: לשמחתנו פנו ועומדים היום בתור 60 ישובים שמתחננים לפתוח מתנ"ס בישוב שלהם.

יאיר גלר: לצערי, עקב הקיצוץ בתקציבים, אני לא מסוגל לפתוח עוד מתנ"ס נוסף לפחות עד 2004.

יאיר גלר: אני מקווה שב- 2005 גם משרד החינוך הבין את העניין הזה ומתכוון לתת לנו תקציב יחודי לעניין הזה.

יאיר גלר: גם החברה, מתוך תהליכים פנימיים שלה, תנסה לגייס חלק מהכספים על מנת לסייע לעניין.

יאיר גלר: זה חלק מהראיה הנכונה של איך מדינה צריכה לתפוס את החיים החברתיים.

יאיר גלר: אני רוצה להתייחס לבדיקה של החשב הכללי: נפגשנו איתם פעם אחת אצל השרה ושם ראינו את התוצאות של אותה הבדיקה.

יאיר גלר: אין לי מושג עם מי הם עשו את הבדיקה, אבל לפחות לפי תוצאותיה ולפי רמת המידע שהופגנה שם, אני יכול להגיד את זה, ואני שמח שזה יהיה בפרוטוקול – בדיקה חלקית, מגמתית, מאוד לא רצינית, ומאוד שטחית.

מל פולישוק-בלוך: של משרד החינוך?

יאיר גלר: לא, של משרד האוצר.

יאיר גלר: זה מה שיש לי להגיד.

יאיר גלר: אני אשמח מאוד לארח את משרד האוצר על כל דרגיו המקצועיים, לבוא ולהגיד להם מה עושה החברה.

יאיר גלר: אותה בדיקה שהוצגה אצל שרת החינוך.

יאיר גלר: היתה בדיקה מגמתית, שטחית ולא רצינית.

יאיר גלר: תספרו עם מי נועצתם.

מיכל זהבי: יש לנו פה מצגת.

יאיר גלר: היום אנחנו לא פועלים בהרבה מאוד תחומים מקצועיים שאנחנו אמורים ורוצים לפעול בהם.

יאיר גלר: נושאים כמו מניעת האלימות הסמים, נוער מנותק ונוער חלש לא באים מספיק לידי ביטוי, וגם זה כתוצאה מהקיצוץ בתקציבים.

יאיר גלר: אנחנו מאוד רוצים לפתוח מתנ"סים ולעבוד גם מול משרד הקליטה בנושא העולים החדשים.

יאיר גלר: כמות הצרכים או רמת הצרכים של עם ישראל היא רבה, ההיקפים עצומים, והיכולת שלנו לתת מענה היא נהדרת, רק כשתוצאה מחוסר משאבים היא הולכת ומצטמצמת במקום ללכת ולהתגבר.

יוסי בנבנישתי: אני רוצה להבהיר: אומרים כאן הפרטה.

יוסי בנבנישתי: אני לא חושב שמישהו מתכוון כאן שמישהו יבוא מבחוץ וישקיע כסף ויקנה את המתנ"סים ועל ידי זה ירוויח כסף.

יוסי בנבנישתי: מה שרוצה החשב הכללי לעשות, זה "מכרוז" הנושא.

יוסי בנבנישתי: במקום להגיד שלא צריך יותר את החברה למתנ"סים, מפרסמים מכרז.

יוסי בנבנישתי: ואז יופיעו כל מיני גופים שלכאורה ניגשים היום למכרזים במשרד החינוך להפעלת כל מיני פרוייקטים במחירים אפסיים.

יוסי בנבנישתי: בלי שום יכולת לבדוק את האיכות, אלא רק לבצע את הפעילות, לשלם את הכסף, ואז כמובן הם יקבלו מחירים הרבה יותר זולים מאותם המאה מיליון שהחברה למתנ"סים עולה.

יוסי בנבנישתי: כי בהחלט אפשר לומר שהמשכורות שהחברה משלמת למנהלים היא גבוהה מידי.

מל פולישוק-בלוך: כמה מקבל היום מנהל?

יוסי בנבנישתי: בממוצע ברוטו לפנסיה ולפיצויים: 14-15 אלף ש"ח.

יוסי בנבנישתי: לכאורה מחר בבוקר יכול האוצר לבוא ולהגיד: "הקמנו חברה ממשלתית שתפעיל לנו את המתנ"סים לפי עקרונות אלו ואחרים שהמדינה הכתיבה.

יוסי בנבנישתי: אנחנו בעצם לא רוצים יותר את החברה הממשלתית ובמקום זה אנחנו רוצים לפרסם מחר בעיתון מכרז, מי רוצה להפעיל את המתנ"סים בדרך זו או אחרת".

יוסי בנבנישתי: יזכה איזה גוף שיתן תקורה לא של 85 עובדי מטה, או שיסתפק בשני עובדי מטה, כי מספיק מנהל חשבונות ואיזה חשב שכר שיפתור את הבעיה.

יוסי בנבנישתי: יציע לשלם למנהלים חצי ואולי רבע ממה שאנחנו משלמים.

מל פולישוק-בלוך: אתה עושה את הדברים פשטניים קצת.

מל פולישוק-בלוך: גם כשעושים הפרטה, ואני לא יודעת אם בכלל אפשר לקרוא לזה הפרטה, נותנים לגוף פרטי לנהל משהו, אז הממשלה קובעת קריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: כך וכך חוגים, לא יפחת ממשכורת כך וכך.

מל פולישוק-בלוך: בוודאי שאם אותו ויצ"ו או איזשהי קרן תרצה להפעיל מתנ"ס אז יקבעו קריטריונים.

מיכל זהבי: ויצו מפעילה היום חוגים.

יאיר גלר: מתנ"ס זה לא רק חוגים.

מל פולישוק-בלוך: להפעיל מתנ"ס לא חוגים.

מל פולישוק-בלוך: אז יעשו את זה לפי קריטריונים מסויימים, זאת לא הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: העניין הוא, שאם יש גורם ביצועי במדינת ישראל שעבד יוצא מן הכלל זה דווקא החברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: אז אם מדברים על הפרטות, אני אומרת לכם נציגי האוצר, יש כמה גורמים שעומדים בדרך לפני שמגיעים לחברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: הם עד היום היו בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אז בואו נתחיל עם האחרים.

סיגלית סייג: לפי הנסיון שלנו, גופים שקיבלו לאורך שנים פטור ממכרז, למעשה המחירים ששילמה המדינה היו יקרים.

סיגלית סייג: רמת השירותים שהיתה בקבלת הפטור לאותו גוף היתה נמוכה ממה שלמעשה, כשהחלטנו לצאת למכרז ולראות אם יש ספקים נוספים.

סיגלית סייג: אפילו באותם מקרים של גופים שקיבלו פטור לאורך שנים, והיו מחוייבים להתמודד במכרז, נתנו מחירים טובים יותר.

סיגלית סייג: אפילו אם נשארו אותם מחירים, קיבלנו שירותים גבוהים יותר.

סיגלית סייג: המטרה שלנו היא שאותו אזרח בודד יקבל שירותים גבוהה יותר.

סיגלית סייג: אנחנו רוצים לייעל את המערכת.

מל פולישוק-בלוך: תקנות משרד האוצר, רשות החברות הממשלתיות אומרות, שאחת לחמש שנים, כמדומני, צריך להחליף רואה חשבון.

מל פולישוק-בלוך: צריך להחליף עו"ד לחברה משפטית.

מל פולישוק-בלוך: אותו כלל אתם יכולים לעשות לגבי מכרזים בכל מיני תחומים.

מל פולישוק-בלוך: בשביל זה לא צריך להרוס.

סיגלית סייג: אבל בחוק חובת המכרזים אין איזושהי תקנת פטור שנותנת פטור ספציפית לחברה למתנ"סים.

סיגלית סייג: בחוק חובת המכרזים, תקנה 42 אומרת, ככל שאתה יכול צא למכרז פומבי.

סיגלית סייג: ואם נהגת במשך שנים לעשות משהו, אז בוא תבחן את עצמך.

סיגלית סייג: המטרה שלנו היא לא, חלילה, להפיל או למוטט את החברה למתנ"סים או לסגור אותה.

סיגלית סייג: המטרה שלנו היא לבחון בעזרת פיילוט באזור מסויים, האם באותו כסף שיוצא לאשכול הזה, אותן מספר רשויות שיתאגדו, ניתן לקבל יותר שירותים.

סיגלית סייג: כמובן שנגדיר, כפי שהשכלת ואמרת נכון, את האיכות, רמת האיכות, את תנאי הסף.

סיגלית סייג: לא ניתן לכל חברה חברה קיקיונית להיכנס או לחברת כוח אדם כמו שנאמר בדיון אצל השרה.

סיגלית סייג: לא מדובר על מצב כזה.

סיגלית סייג: אנחנו רוצים גוף שיוכל לתת יותר שירותים באותם תקציבים.

מל פולישוק-בלוך: זה במקום החברה למתנ"סים?

אמנון קראוס: החברה למתנ"סים תוכל להתמודד במכרז.

יהודית אייזנר: אז נעבור לבתי הספר, נעשה פיילוט.

אמנון קראוס: ישנם הרבה גופים שמפעילים חוגים ומובילים מסגרות חברתיות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: במשך הרבה מאוד שנים החברה למתנ"סים היא זו שהקימה את המתנ"סים האלה, בשם הממשלה כמובן, אבל זה שהיא הקימה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נחשב בכלל?

סיגלית סייג: הוקמו גם מתנ"סים עצמאיים שלא דרך החברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על 172 מתנ"סים שמממנים את השכר של המנהלים, וזה נחשב כחלק מהמנגנון של המבנה של החברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: ז"א החברה השקיעה בזה כסף.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו אתם תבואו ותיקחו את זה ותיתנו למישהו אחר, בגלל שהוא יתן את זה יותר בזול?

אמנון קראוס: החברה תוכל להתמודד במכרז, כמו כל גוף.

מל פולישוק-בלוך: אבל אתה לא עונה לי על השאלה.

מל פולישוק-בלוך: זה נראה לך סביר?

אמנון קראוס: אם אני שם כסף ובכסף הזה אני יכול לעשות יותר פעילויות אז כן.

אמנון קראוס: אני אתן לגוף אחר, או חברה פרטית או גוף ציבורי כמו ויצ"ו שגם להם יש פעילויות דומות.

אמנון קראוס: אם הוא יציע לי יותר פעילויות בשביל הכסף שאני נותן, אז התשובה היא חד משמעית כן.

מל פולישוק-בלוך: לא כל כך ברור לי איפה אתם רואים את הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: האם הגוף מסואב מידי?

מל פולישוק-בלוך: האם המטה גדול מידי?

מל פולישוק-בלוך: מה בדיוק מפריע לכם בחברה למתנ"סים?

סיגלית סייג: לא היית בחלק הראשון של הדיון שבו שהראנו את ההתייעלות שנעשתה בחברה למתנ"סים ונציג החינוך אפילו אמר שעל אף שהיתה ירידה דרסטית בתקני כוח אדם במטה של החברה למתנ"סים, רמת השירותים לא ירדה באותם אחוזים לשטח.

סיגלית סייג: ז"א, דבר ראשון נעשתה התייעלות רצינית וקיצוץ בשכר של כל המנגנון שלהערכתנו, ועל פי בדיקה שנעשתה בשותפות עם חשבות משרד החינוך, המנגנון היה משומן ומנופח ואת זה קיצצנו והורדנו.

יאיר גלר: מה אתם רוצים הלאה?

יאיר גלר: עכשיו נלך לסוס.

סיגלית סייג: בכל הפעילויות שבהם לאורך שנים ניתנו פטורים באופן גורף.

סיגלית סייג: ברגע שיצאנו וניסינו למכרז את הפעילות הזו, מצאנו שעל אף שהיו אותם גופים שהתמודדו במכרז וזכו בהם, קיבלנו מחירים טובים יותר.

מל פולישוק-בלוך: השאלה למה הכסף?

מל פולישוק-בלוך: בענייני חינוך האיכות היא גם איזשהו מדד.

מל פולישוק-בלוך: זה לא רק העניין של כמה עולה קורס.

מל פולישוק-בלוך: השאלה מה האיכות של הקורס.

מל פולישוק-בלוך: כמה ילדים בקבוצה?

סיגלית סיג: הכל יוגדר.

סיגלית סיג: משרד החינוך יהיה שותף להכנת המכרז.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך, אתם שותפים למהלך הזה?

אדי הרשקוביץ: מה שסוכם בשלב זה, שיהיה ניסוי פיילוט בקטע מסויים ויראו מה זה.

מל פולישוק-בלוך: משרד האוצר, אנשי החשב הכללי, עושים יותר מידי נסיונות על הגב שלנו.

מל פולישוק-בלוך: שמעתי את זה בקשר לאחיות בתי הספר, טיפות חלב.

מל פולישוק-בלוך: כל הזמן עושים לנו נסיונות.

מל פולישוק-בלוך: אבל כשעושים מכרז על גז טבעי, זה אמנם לא שייך לוועדת החינוך, מחפשים את המומחים בחו"ל.

אמנון קראוס: אנחנו לא אחראים על החשב הכללי.

מל פולישוק-בלוך: אולי כדאי שתחזרו הביתה, לחשב הכללי, שהיו לי כבר כמה שיחות איתו ותעשו בדק בית.

מל פולישוק-בלוך: אני עוקבת אחרי מכרזים של הממשלה ואתם אחראים על המכרזים.

מל פולישוק-בלוך: לאורך כל השנה אני רואה מכרזים שדורשים חברה בינ"ל.

מל פולישוק-בלוך: למשל חברה בינל"א לצורך השגת אישורים סטטוטורים להעברת צנרת.

מל פולישוק-בלוך: אין דבר יותר ישראלי מאשר השגת אישורים סטטוטורים במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לקחת מישהו מומחה בחוץ לארץ שיבין את החוק הישראלי, את המנטליות.

מל פולישוק-בלוך: אפילו פישר לא יכול לעשות את זה.

מל פולישוק-בלוך: לוקחים חברה בינל"א שתעשה את זה.

מל פולישוק-בלוך: אתה יכול להסביר לי את ההגיון?

אמנון קראוס: אנחנו לא אחראים על מכרזים לגז הטבעי.

אמנון קראוס: ההגיון שאנחנו מבקשים חברה בינל"א זה כשאנחנו רוצים לייבא ידע שלא קיים בישראל.

מל פולישוק-בלוך: נתתי בכוונה את הדוגמא הכי קיצונית שיש.

מל פולישוק-בלוך: כמה ידע צריך להכנת אישורים סטוטורים?

אמנון קראוס: אני לא מכיר את הנושא.

מל פולישוק-בלוך: זה רק דוגמא אחת אבל הכי קיצונית.

מל פולישוק-בלוך: זה מפורסם בעיתון, אני רואה מכרז אחרי מכרז שמבקשים חברה בינל"א.

מל פולישוק-בלוך: מה קורה?

מל פולישוק-בלוך: החברה לוקחת מתווך ישראלי שעושה את כל העבודה.

מל פולישוק-בלוך: היא גוזרת את הקופון, שמגיע לפעמים לחמישים אחוז מהעלות, וזה בסדר אצל החשב הכללי.

מל פולישוק-בלוך: אפילו חוצה ישראל, ה"ביוטיאו", או איך שקראו לזה.

מל פולישוק-בלוך: יותר משלושים אחוז העלות של חוצה ישראל לעומת עלות של מע"ץ, שגם עליה יש לי ביקורת על איך היא מתנהלת.

מל פולישוק-בלוך: אבל עוד יותר ביקורת על החשב הכללי שגורם לכך ששלושים אחוז עלות נוספת בשביל סלילת כבישים.

מל פולישוק-בלוך: זה לגבי המצב הפיזי.

מל פולישוק-בלוך: אבל הפיזי זה הדבר הכי קל.

מל פולישוק-בלוך: יש לך גם רמה מקצועית.

מל פולישוק-בלוך: אמנם יש לך גם איכות צינורות, אולם זה לא איכותי מבחינה זו של איזה סוג של חוג, איך אתה מחנך, איך אתה מעביר את החוג וכו'.

מל פולישוק-בלוך: אולי צריך לעשות ביקורת על העניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: כנראה שצריכים איזשהו משרד נוסף, חוץ ממבקר המדינה שאין לו שיניים, כדי לבדוק את ההתנהלות של החשב הכללי.

אמנון קראוס: מבקר המדינה בדק את הנושא.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה, לפני שאתם נטפלים לנושא הזה שעבד מצויין במשך כל כך הרבה שנים תטפלו בנושאים יותר דחופים.

אמנון קראוס: אני לא מסכים איתך.

אמנון קראוס: כי עובדה שהתקציב ירד מ- 172 מיליון בשנת 2001 לכ- 100 מיליון והפעילות לא נפגעה.

אמנון קראוס: הפגיעה היתה רק במנגנון.

מיכל זהבי: אני מנהלת המתנ"ס בפרדס כץ-בני-ברק.

מיכל זהבי: זו עיר חרדית אבל השכונה לא לגמרי עם אפיונים חרדיים, בלשון המעטה.

מיכל זהבי: זו שנה עשירית שאני מנהלת את המתנ"ס.

מיכל זהבי: חייבים להבין שאנחנו בשטח נמצאים לבד.

מיכל זהבי: אחד הדברים שנותן לי את הכוח לקום כל בוקר ולהתמודד עם צרות שאני לא בטוחה כמה מה נתקלת בהם.

מיכל זהבי: משפחות במצבים נוראיים, עם ילדים שנמצאים בסכנה, שאני לא ישנה בלילה כי אני לא מסוגלת לפתור להם את הבעיה.

מיכל זהבי: ילדים שאני צריכה לשלוח הביתה כי אין לי כסף לממן להם את הגן, וכמעט ואין לי חוגים.

מיכל זהבי: אתם קצת שכחתם את הנשמה.

מיכל זהבי: הנשמה של המתנ"ס זה לא החוגים.

מיכל זהבי: החוגים אצלי הם אפילו לא חמישה אחוז מהפעילות.

מיכל זהבי: יש פעילות קהילתית, מנהיגות נוער, פעילים של הקהילה.

מיכל זהבי: לחנך את הקהילה, להעצים את עצמה, לתת לה את הכוחות להתמודד ולהוביל בעצמה את השינויים שהיא רוצה.

מיכל זהבי: מצד אחד כל הגנים, הטיפול בהורים, בקשר בין הורה לילד.

מיכל זהבי: יש לי בני נוער שאם הם לא היו באים למתנ"ס הם אולי היו נאבדים.

מיכל זהבי: אפילו קידום נוער לא היה משיג אותם.

מיכל זהבי: זה פאן אחד לגבי הנשמה של הפעילות שלנו והקטע של הבית החם.

מיכל זהבי: אני לא בית חוגים, זה לא קאנטרי, ואני לא אהיה בחיים קאנטרי.

מיכל זהבי: אני לא רוצה להיות כזו ואני לא מתיימרת להיות כזו.

מיכל זהבי: אני מתנ"ס, מרכז של הקהילה.

מיכל זהבי: אני חושבת צריכים לעבוד הרבה מאוד וקשה מאוד כדי שנהפוך להיות מרכז של הקהילה ושנהיה מספיק משמעותיים.

מיכל זהבי: אבל בשביל זה אני צריכה את אותו מטה.

מיכל זהבי: כי אותו מטה נתן לי את ההכשרה והדרכה לרכזים, למטפלות, לעובדים על כל מגווניהם.

מיכל זהבי: המטה נתן לי את ההכשרה כמנהלת.

מיכל זהבי: התחלתי כמנהלת אחרי האוניברסיטה כשסיימתי תואר ראשון.

מיכל זהבי: התחלתי די בהלם, מנהלת חדשה, צעירה, שלא יודעת מהחיים שלה.

מיכל זהבי: החברה לימדה אותי הרבה דברים: בקורסים, בהכשרות, בליווי של מנחים לנושאים מסויימים, בליווי של מומחים באופן השוטף שלי.

מיכל זהבי: פתאום צריכה לנהל תקציב, ואני לא באה מתחום הכלכלה.

מיכל זהבי: אני צריכה לעמוד מול צוות ולנהל אותו.

מיכל זהבי: יש לי למעלה משישים עובדים.

מיכל זהבי: אנחנו מדברים פה לא על גוף שנותן חוגים.

מיכל זהבי: אנחנו לא כאלה.

מיכל זהבי: ואני מוכנה לקחת את זה ברמה גורפת לגבי כל המתנ"סים, למרות שיש מתנ"סים שיש בהם יותר חוגים, וכאלה שיש בהם פחות.

מיכל זהבי: עדיין יש נשמה במתנ"סים וזה כל ה עשייה הקהילתית על כל רבדיה וגווניה, לכל הגילאים, מגיל שלושה חודשים ועד 120.

דוד פלבר: אז אם ירד בארבעים אחוז בשלוש שנים האחרונות?

מיכל זהבי: זה לא ירד בארבעים אחוז ואני יכולה להגיד לך שהרכזים שלי כבר הרבה מאוד זמן לא מקבלים הדרכה.

מיכל זהבי: אני יכולה להגיד לך שיש פרוייקטים שאני לא יכולה להפעיל אותם כי אין לי כסף.

דוד פלבר: זה כסף שקודם קיבלת?

מיכל זהבי: בוודאי.

יוסי בנבנישיתי: בוודאי, מהחברה.

מיכל זהבי: יש היבטים שנשארו ויש היבטים שנעלמו כי אין אפשרות לתקצב אותם ולממן אותם.

מיכל זהבי: היום במקום להתעסק בנשמה ביחס האישי, בפניה ללקוח ולתת לו את המקום המרכזי, אני צריכה לרוץ ולגייס כל מיני כספים.

מיכל זהבי: לפעמים אני מצליחה ולפעמים לא.

מיכל זהבי: אז אם הצלחתי נפלא, אני מריצה הלאה.

מיכל זהבי: אם לא הצלחתי, אז המתנ"ס מתחיל לגסוס.

מיכל זהבי: יש לי תקציב של 6.5 מיליון.

מיכל זהבי: עיריית בני ברק נותנת לי 460 אלף ₪ בשנה, ז"א אפילו לא עשרה אחוז מכלל התקציב שלי.

מיכל זהבי: אני צריכה לעשות הכל לבד.

מיכל זהבי: אני לא אומרת שלא צריך להשקיע בגיוס משאבים מבחוץ אבל הכוח שלנו זה באיכות של האנשים שלנו, במקצועיות, בהדרכה.

מיכל זהבי: אם לא נלמד כל הזמן ונתמקצע, ממנהל ועד אב הבית, אנחנו מתים בלווא הכי.

מיכל זהבי: אז אתה מקצץ במטה אתה פוגע בי במתנ"ס הבודד בפרדס כץ.

מיכל זהבי: שהוא גם בודד, הוא גם לבד והוא משווע להדרכה ולסיוע.

אבי סולימני: וגם בסביבה עויינת לפעמים.

אורית רישפי: ישבתי בדירקטוריון של החברה למתנ"סים.

אורית רישפי: הייתי גם יו"ר של ישיבת הביקורת.

אורית רישפי: עשינו עבודה קשה וכואבת על פני הרבה שנים.

אורית רישפי: החברה הזו היתה חברה נפלאה, שבעה באיזשהו שלב, זה נכון.

מל פולישוק-בלוך: היא היתה שבעה כשמשרד החינוך היה יותר שבע.

אורית רישפי: כשהיה כסף לכולם.

אורית רישפי: כשירד גשם כולם נרטבו.

אורית רישפי: אני אפילו ארחיק לכת ואגיד שהיה שלב שהיה נכון לעשות את הקיצוצים האלה.

אורית רישפי: ואני לא יכולה לספר פה לחברים כמה שעות על גבי שעות ישבנו והזזנו את המבנה הארגוני.

אורית רישפי: ועוד פעם הזזנו.

אורית רישפי: והיו מלחמות פנימיות קשות מאוד.

אורית רישפי: כי טבע האדם ברור.

אורית רישפי: טבע הארגון שהוא רוצה לשמר את עצמו ולהיות שמנמן וגדול.

אורית רישפי: כולנו למדנו את החומר הזה.

אורית רישפי: נעשה קיצוץ עמוק וכואב פעם אחת ופעם שניה.

אורית רישפי: אני רוצה להגיד לכם שאתם מתבלבלים בין חברות כלכליות מהסוג שיכולות לייצר כסף, מהסוג שיכולות לרוץ להפרטות ולהביא כספים מבחוץ, ולהמציא פטנטים לעשות עוד כספים, לבין לתת את השירותים שפה התחלתם לשמוע בפירוט.

אמנון קראוס: אף אחד לא הולך פה להפריט את החברה למתנ"סים.

אורית רישפי: אני לא מדברת על להפריט.

אורית רישפי: בין שחור ללבן יש כמה דברים באמצע.

יאיר גלר: לייבש אותנו לגמרי, לא להפריט.

אמנון קראוס: קודם כל אתה צריך לעמוד במכרז ולזכות.

אמנון קראוס: אתה לא מעמיד את עצמך.

אורית רישפי: אני לא יודעת למה אתם מתעקשים לחזור על החוכמה הזו.

אורית רישפי: זה באמת לא סופרמרקט של חוגים.

אורית רישפי: היו מלחמות קשות בתוך הדירקטוריון לא ליפול למלכודת המפתה הזו של להיות סופרמרקט של חוגים, כי זה נורא קל.

אורית רישפי: יהיה כסף, ישלם הציבור – נעשה חוג באלט.

אורית רישפי: לא יהיה כסף, תלכו למקום אחר.

אורית רישפי: זה לא המקרה.

אורית רישפי: באה המדינה ואמרה אנחנו רוצים להוביל מהלכים חברתיים עמוקים.

אורית רישפי: אז היתה הגזמה, החברה הגיעה למצב של שומן, נעשה קיצוץ פעם אחת ופעם שניה.

אורית רישפי: אתם מובילים את החברה לחורבן.

אורית רישפי: וכשה

אורית רישפי: חברה הזו תחרב מה תגידו?

אורית רישפי: הנה נכון, לא היה צריך אותך?

מל פולישוק-בלוך: יקימו חדש וזה יעלה פי שלוש.

אורית רישפי: צריך אותה אלף פעמים.

אורית רישפי: ככל שהמצב נהיה חמור יותר, כך צריך אותה יותר.

אורית רישפי: ואני לא מזלזלת, הביקורת היא לגיטימית ומוצדקת ויש הרבה בעיות.

אורית רישפי: וחלק מהבעיות זה בעיות כלליות.

אורית רישפי: באמת בעיה איך בחוזה המשולש הרשות המקומית מרשה לעצמה לא לקיים את החלק שלה.

אורית רישפי: אז יש לי חשבון עם הרשות המקומית.

אורית רישפי: אז מה אני יעשה עם זה עכשיו?

אורית רישפי: ולכן כל הכלים שאתם שופטים את החברה הזו, שהמדינה הקימה, למטרות שהמדינה רוצה לממש, אי אפשר לשפוט אותה בכלים האלה.

אורית רישפי: אפשר להעיר, לקצץ.

אורית רישפי: נעשו קיצוצים.

אורית רישפי: לדעתי הרכבת יורדת מהפסים.

אורית רישפי: לפי מה שאני שומעת, מהסיורים שלי בכל מיני מקומות, היא כבר מזמן לא על הפסים.

אורית רישפי: מה שכן הייתי מציעה זה לעשות בדיקה זריזה.

אורית רישפי: ישבתי שעות רבות בוועדות של רה-ארגון בחברה.

אורית רישפי: המדינה צריכה לבוא ולומר זה מה שאני רוצה שיעשה.

אורית רישפי: אבל אף אחד לא יכול לעשות את זה, חוץ מחברה ממשלתית.

אורית רישפי: אי אפשר להוציא מכרז לרחמים ולהבנה וללטפל בלילה.

אורית רישפי: אין לזה מכרז ואני מאמינה גדולה בחוק חובת המכרזים.

אורית רישפי: אני בניגוד לאחרים חושבת שהוא חוק נהדר.

אורית רישפי: במקרה הזה, בתחום הזה, זה לא המכשיר לשפוט.

אורית רישפי: זה לא הקריטריונים לאמוד טוב או לא טוב.

אורית רישפי: ואתם פשוט מובילים את החברה לחורבן, וזו לא המטרה.

יהודית אייזנר: אין ספק שהמתנ"סים עושים עבודה נהדרת.

יהודית אייזנר: המתנ"ס בשדרות שממנו נהניתי כילדה.

יהודית אייזנר: גדלתי בשדרות במערכת החינוך של שנות החמישים והשישים שאז הוקם המתנ"ס והיום צריך לתגבר אותו עם כל המצב.

יהודית אייזנר: רק לתגבר ולא לקצץ.

יהודית אייזנר: יש לי רק שאלה אליכם בהקשר אחר.

יהודית אייזנר: היום עם כל הרפורמה של דוברת, בתי הספר אמורים לעבוד עד שעה ארבע.

יהודית אייזנר: האם היקף הפעילות לא תקטן?

יאיר גלר: ההיקף יגדל.

יאיר גלר: אנחנו מאוד מחוברים לוועדת דוברת.

יאיר גלר: אנחנו חלק מוועדת היישום.

יאיר גלר: ז"א, הצגנו לועדת הישום איך אנחנו מתכננים ומשתלבים גם במהלך של יום ראשון שמונה בבוקר ויום חמישי בארבע אחר הצהריים.

יאיר גלר: יש לנו הרבה שעות העשרה שאנחנו יכולים לקחת על עצמנו.

יאיר גלר: אנחנו גם מדברים על יום שישי בבוקר משעות הבוקר עד הצהריים על מנת לאפשר לילדים ולנוער להגיע אלינו ולעסוק בפעילויות חינוכיות ולא רק לרוץ לפעילויות לפעילויות כמו ים, בריכה ודברים מהסוג הזה.

יאיר גלר: ההצעות שלנו נדונו בכובד ראש על ידי משרד החינוך.

יאיר גלר: זכו גם למחמאות רבות.

יאיר גלר: אני חייב להגיד את זה על עצמנו.

יאיר גלר: אנחנו מאמינים שבשכל ישר נזכה גם למשאבים הנכונים ונראה לי שזה הולך לכיוון הזה.

יאיר גלר: אנחנו נהיה חלק מאוד פעיל במהפכה הזו.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה רק להזכיר למי שלא יודע, מתנ"סים זה לא רק לילדים.

מל פולישוק-בלוך: זה לכלל האוכלוסיה.

מל פולישוק-בלוך: אם בתי הספר יהיו פעילים עד שעה ארבע אז בשעות האלה ניתן יהיה לעשות פעילות מסוג אחר.

מל פולישוק-בלוך: אבל בהחלט זה לכלל האוכלוסיה.

מל פולישוק-בלוך: אני שוב חוזרת ללוד: כשיש בית ספר חדש יחסית והכל שם צפוף ומעבר לכביש יש מתנ"ס סגור.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי שיעבירו לשם שתי כיתות ואפילו את זה לא מסוגלים לעשות.

יהלי רוטנברג: אף אחד לא חולק על ההישגים של החברה למתנ"סים ואף אחד לא חושב שאין "קומפשן" ואף אחד רוצה להרוג את הסוס.

יהלי רוטנברג: להפך, החשב הכללי הגדיר שהוא מאריך את הפטור ממכרז על הסכום הנתון הזה לפחות לתקופה של עד המכרז.

יהלי רוטנברג: מה שכן?

יהלי רוטנברג: החברה למתנ"סים מבחינת המדינה זה איזשהו סוכן.

יהלי רוטנברג: פה אני גם חולק עלייך כשאמרת שהחברה למתנסים השקיעה כסף.

יהלי רוטנברג: החברה למתנ"סים השקיעה כסף של המדינה.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי המדינה באמצעות החברה למתנ"סים.

יהלי רוטנברג: ז"א שהחברה למתנ"סים היא למעשה הסוכן של המדינה.

יהלי רוטנברג: אנחנו כמדינה חייבים לעשות איזושהי בדיקה, וזה מה שאנחנו עושים עכשיו.

יהלי רוטנברג: אף אחד לא בא לחברה ואומר "אתם לא טובים".

יהלי רוטנברג: אלא האם הסוכן שלנו נותן לנו כמדינה, שדואגת לרווחת האזרחים, את מה שאנחנו רוצים להפיק מהחברה למתנ"סים.

יהלי רוטנברג: ואנחנו יודעים למכרז המון דברים.

יהלי רוטנברג: בנוסף, גם בועדת דוברת האמינו, וזה שחור על גבי לבן בדו"ח, שניתן למדוד ולבדוק חינוך.

יהלי רוטנברג: זה דבר מדיד.

יהלי רוטנברג: התפוקות של החינוך זה דבר מדיד.

יהלי רוטנברג: אנחנו נצטרך להעמיד, וגם במסגרת המכרז, איך אנחנו מודדים את התפוקות של אותם גופים, כולל של החברה למתנ"סים, כדי לוודא.

יהלי רוטנברג: ושוב, אין פה כוונה להרוג שום דבר.

יהלי רוטנברג: יש פה כוונה להיטיב עם אזרחי המדינה באמצעות כספי משלמי המיסים של כל אחד מאיתנו.

מל פולישוק-בלוך: אפשר להפוך כל דבר לכלים מדידים וכמותיים, זה נכון.

מל פולישוק-בלוך: גם ערכים אפשר להפוך למדד.

מל פולישוק-בלוך: אבל כל מה שמעתי, בקטעים של הדיון שנוכחתי, זה כמה זה עולה לנו.

מל פולישוק-בלוך: גם אתה בסוף דבריך אמרת כמה זה עולה לנו.

מל פולישוק-בלוך: אם תשימו באופן מוחלט את כל שהחברה למתנ"סים נותנת, את כל המרכיבים, האיכותיים והכמותיים מול כל גוף אחר, אם זה ויצ"ו, אם זה מי שלא יהיה, תוכלו לעשות את ההשוואה האמיתית.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה להבין את הגישה שלכם לראות שהחברה למתנ"סים לא הוכיחה את עצמה.

מל פולישוק-בלוך: לצערי, בהכירי את החברה למתנ"סים, אני חושבת שלא תמצאו היום במדינת ישראל, גוף שידוע לנו, גם לא ויצ"ו שאני מאוד מעריכה, את הידע שיש בחברה למתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: הידע שיש בחברה למתנ"סים זה ידע שנצבר במשך הרבה שנים בתחום הזה, תחום הקהילה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא הפעלת חוגים.

מל פולישוק-בלוך: תכניסו את זה טוב טוב לראש.

מל פולישוק-בלוך: זה לא אותו דבר מה שויצ"ו עושה.

מל פולישוק-בלוך: לויצ"ו יש את הנישה שלה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יודעת בכמה מתנ"סים היית.

מל פולישוק-בלוך: היית במתנ"סים?

אמנון קראוס: כן.

מל פולישוק-בלוך: מאז שנכנסת לתפקידך בחשב הכללי, ביקרת במתנ"סים?

אמנון קראוס: אני בתפקידי בתחום החינוך רק שלושה חודשים.

סיגלית סייג: ילדי נמצאים בגנים של המתנ"סים.

סיגלית סייג: שלושת ילדי נמצאים בהרבה מאוד חוגים של המתנ"סים בפסגת זאב.

מל פולישוק-בלוך: ואת בתפקידך, ביקרת במתנ"סים?

סיגלית סייג: לא.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה לכם, זה דבר מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: אצלי זה מאוד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: גם כשהייתי דירקטורית בחברה למתנ"סים דרשתי לראות מתנ"סים ועשינו סיורים בשטח.

מל פולישוק-בלוך: אין כמו לראות מתנ"סים בעיניים.

מל פולישוק-בלוך: לפגוש את האנשים בשטח.

מל פולישוק-בלוך: לא רק מעבר לשולחן בישיבה במשרד.

מל פולישוק-בלוך: לראות את הפעילות בשטח.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בוועדת החינוך כל שבוע ב בית ספר אחר או במוסד חינוכי אחר.

מל פולישוק-בלוך: אם את נפגשת עם אנשים, מדברת איתם, את רואה אותם במקום שלהם, יש לך זווית ראיה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אסור לכם לקבל החלטות בלי לראות את הדברים בשטח.

מל פולישוק-בלוך: אולי גם ההחלטות שלכם תהיינה קצת שונות.

מל פולישוק-בלוך: אני זוכרת שאורית ואני השתעשנו ברעיון להפוך את הידע של החברה למתנ"סים למוצר כדי למכור את הידע בעולם.

מל פולישוק-בלוך: בזמנו דיברתי עם מכון פרס לשלום.

מל פולישוק-בלוך: אמרתי אולי נמכור את זה לירדן.

מל פולישוק-בלוך: נקים מנגנון כזה של מתנ"סים בירדן.

מל פולישוק-בלוך: פשוט נמכור את הידע.

מל פולישוק-בלוך: הידע שיש בחברה למתנ"סים אין כמוהו בארץ בשום מקום.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא יכולים להתעלם מזה.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זה, אני מסכימה לחלוטין, עם כל הביקורת, שצריכים להתייעל, ולצמצם את השומנים בעיתות משבר.

מל פולישוק-בלוך: כל מה שתגידו אני מסכימה איתכם.

מל פולישוק-בלוך: אני באה מנקודת מבט שאני בעד הפרטה.

מל פולישוק-בלוך: הייתי גם יועצת להפרטה כמה שנים.

מל פולישוק-בלוך: כאן אם יש מקום להפרטה זה לקחת את החברה ולעשות ממנה משהו שעושה כסף בחוץ.

מל פולישוק-בלוך: אתם שומטים את הקרקע מתחת לרגליים של החברה.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא נותנים לה לפעול.

מל פולישוק-בלוך: ובסוף מי יפסיד?

מל פולישוק-בלוך: הילדים של כולנו.

אבי סולימני: מילא הילדים שלך, אבל בשדרות ובדימונה ובנתיבות, אין להם אופציה אחרת, זה לא ירושלים.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקום הילדים שלנו שווים.

מל פולישוק-בלוך: כולם צריכים את החינוך הלא פורמלי שמגיע לכל נפש בארץ.

מל פולישוק-בלוך: הייתי רוצה לסכם בזה.

מל פולישוק-בלוך: הישיבה הזו באה לשים את הפעילות של המתנ"סים על השולחן.

מל פולישוק-בלוך: גם להגיד להם תודה על מה שהם עושים, וגם לומר לכם שאתם צריכים להתיישר בהתאם למצב.

מל פולישוק-בלוך: אבל מצד שני, להגיד לכם, אנשי הממשלה גם באוצר וגם בחינוך, אל תוותרו, אל תהרסו.

מל פולישוק-בלוך: אל תפגעו בדבר טוב שהוא כבר הוכח.

מל פולישוק-בלוך: ועוד יותר, עם כל המצוקות שיש לנו היום במדינת ישראל, אנחנו זקוקים לחינוך בלתי פורמלי.

מל פולישוק-בלוך: אתם חייבים לשנות את האיזון.

מל פולישוק-בלוך: לא אמרתי חצי חצי, אבל פחות מאחוז?

מל פולישוק-בלוך: תלך ותראה את הילדים שצריכים את הנשמה ולא רק את הידע במתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: ואני בעד מדעים וכל התחום הזה, אנחנו צריכים להציל ילדים, זה לא דבר של מה בכך.

יוסי בנבנשיתי: דיברתם על ויצ"ו.

יוסי בנבנשיתי: אתם יודעים שבשלוש השנים האחרונות נפתחו 120 מעונות יום במתנ"סים.

יוסי בנבנשיתי: מאיפה הם באו?

יוסי בנבנשיתי: הרי אין היום יותר ילדים בארץ.

יוסי בנבנשיתי: ההורים נוטשים את ויצ"ו ונעמ"ת ובאים למעון במתנ"ס.

יוסי בנבנשיתי: לא כי זה יותר זול, אלא כי יש שם תוכן שאותו לא מקבלים בויצ"ו.

יוסי בנבנשיתי: עכשיו תיקחו את 120 המעונות האלה, ותראו מה יעשו ההורים.

יוסי בנבנשיתי: הערה שניה: משרד החינוך הביא גוף חיצוני שעבד שנה שלמה והוציא דו"ח.

יוסי בנבנשיתי: הוא אמר: "בשביל שהחברה תוכל להתקיים ולשרת את המטרות של משרד החינוך, היא צריכה כך וכך כסף שנגזר מ- 85 עובדים במטה, ולא 100 או 160, וכך וכך כסף לשכר מנהלים, וכך וכך כסף לפעילות".

יוסי בנבנשיתי: עשיתם את זה כבר.

יוסי בנבנשיתי: עכשיו אתם אומרים: "אחרי שעשינו כבר את זה, וקיצצנו כבר את זה, עכשיו נלך למכרז לראות אם אפשר עוד קצת לקצץ".

יוסי בנבנשיתי: נכון?

יוסי בנבנשיתי: זו המטרה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שנשארתי כאן יחידה מבין חברי הכנסת אני אסכם ואחליט פה אחד: 1.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקציב יותר כספים לחינוך הבלתי פורמלי בכלל ולחברה למתנסים בפרט כדי שיוכלו להחזיר את הפעילות הבלתי פורמלית לרמה שהיתה טרום הקיצוצים הקשים בשלוש השנים האחרונות.

מל פולישוק-בלוך: 2.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה דורשת ממשרד האוצר החשב הכללי לחזור בה מהתוכנית מעין הפרטה של המתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת קוראת הוועדה לחברה למתנ"סים להמשיך את תהליך ההתייעלות כדי שהכספים והמשאבים יגיעו לאוכלוסיה עצמה ולא למטה.

מל פולישוק-בלוך: ברוח זאת אני פונה לכולם לעשות שיעורי בית ונמשיך ולדון בזה בהמשך.