ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 381, 2005-01-18 10:30

מל פולישוק-בלוך: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים היום להכין את הצעת החוק של חה"כ יאסינוב לקריאה שנייה ושלישית.

יגאל יאסינוב: ישנו תיקון אחד שהתקבל בהסכמה עם משרד החינוך.

יגאל יאסינוב: אנחנו רוצים שיהיה ברור שתינתן זכות שימוע של הילד, אבל לא תהיה חובה להביא אותו לוועדה, וזאת כדי שהילד לא ייפגע.

יגאל יאסינוב: ההורים או האפוטרופוס יכולים להחליט שלא להביא את הילד לוועדה.

מירב ישראלי: הרעיון היה, בהתאם גם לדבריהם של המועצה לשלום הילד ושל ארגון "בזכות", שהוועדה תזמין את הורי הילד ותאפשר גם לילד להשמיע את דברו, ובהזמנה שהוועדה תישלח להורים, היא תציין שאם הם רוצים בכך הם יכולים להביא את הילד.

מירב ישראלי: השאלה היא, מה מתוך זה אנחנו רוצים שייכתב בתוך החוק.

דורית מורג: אם כתוב שיזמינו, אז ממילא צריך להזמין את הילד.

מירב ישראלי: אנחנו אומרים, תזמין ותאפשר גם לילד להגיע.

יגאל יאסינוב: החובה היא להזמין והרשות היא להביא את הילד.

דורית מורג: זאת אומרת לתת את שיקול הדעת להורים.

מירב ישראלי: אם אנחנו אומרים שהיא תזמין את הילד ואת הוריו, ההורים עלולים להבין שהם חייבים להביא את הילד, ובזה אנחנו לא מעונינים.

מירב ישראלי: אנחנו נאמר כי, הוועדה תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם, וכן תאפשר הוועדה לילד להשמיע את דברו.

מירב ישראלי: השאלה היא, האם אנחנו צריכים להוסיף עוד משהו לגבי זה שצריכים להסביר על כך להורים בהזמנה.

דורית מורג: זה מה שכתוב בחוק היום.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: החוק היום אומר, רשאית הוועדה לשמוע את הילד.

מירב ישראלי: זה אומר שאם היא רוצה ואם היא מזמינה, היא רשאית.

מירב ישראלי: אנחנו רוצים שתהיה לילד זכות מוקנית בחוק.

מירב ישראלי: זה לא קיים היום בחוק וזה, לא קיים בוועדת ערר בכלל.

מירב ישראלי: אני אקריא שוב פעם את הנוסח שאני מציעה.

מירב ישראלי: "הוועדה תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם, וכן תאפשר הוועדה לילד להשמיע את דבריו.

כרמלה איגל: אם כך, את לא מחייבת את הוועדה להזמין את הילד.

מירב ישראלי: איפה בא לידי ביטוי פה הרעיון, שההורים לא חייבים להביא את הילד?

מל פולישוק-בלוך: תוסיפי עוד משפט.

כרמלה איגל: שההורים רשאים לשקול אם להביא את הילד או לא.

מל פולישוק-בלוך: למה לא להגיד, חלה חובה על הוועדה להזמין את הילד?

מירב ישראלי: כי זה מה שכתוב היום.

מל פולישוק-בלוך: נוסיף משפט נוסף שיאמר, שזה ניתן לשיקול דעתם של ההורים.

מירב ישראלי: זה לא ניסוח של חקיקה.

כרמלה איגל: המילה "רשאים" תמיד מופיעה בחוק.

כרמלה איגל: ניתן לומר, ההורים רשאים לשקול האם להביא את הילד או לא.

מירב ישראלי: לא צריך את המילה, "לשקול".

יגאל יאסינוב: ניתן לומר, רשאים שלא להביא.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לומר, להשמיע את טיעוניהם, אם ברצונם בכך.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: זה לא לגבי הטיעונים אלא לגבי הבאת הילד.

מל פולישוק-בלוך: אז תגידי, לאפשר לילד לבוא ולאפשר להורים לבוא.

יולי תמיר: אולי צריכים להגיד, "זכותם של ההורים ושל הילד להשמיע את טיעוניהם בפני הוועדה".

יולי תמיר: אם זו זכותם, הם רשאים גם להגיד לא.

מירב ישראלי: זה דומה מאוד למה שכתוב כאן.

יגאל יאסינוב: לפי הניסוח הזה, אנחנו מתחייבים להזמין אותם.

יולי תמיר: אם זו זכותם, אז חייבים להזמין אותם, אבל זכותם גם לא לממש את הזכות הזו.

חוה חווה פרידמן: יש לי הצעה.

חוה חווה פרידמן: אם הדגש הוא על ההזמנה, אז ניתן לנסח זאת כך: "הוועדה תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ואת הילד, ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם.

חוה חווה פרידמן: הוועדה תיתן לילד הזדמנות להישמע בין אם במישרין ובין אם באמצעות נציג".

חוה חווה פרידמן: זהו משפט שאני מצטטת מהאמנה לזכויות הילד של האו"ם.

יולי תמיר: השאלה היא מה קורה אם ההורים לא רוצים.

מירב ישראלי: זה לא פותר את הבעיה.

דורית מורג: ניתן לומר, "כן רשאית היא לשמוע את הילד בעל הצרכים המיוחדים, אם ההורים חפצים בכך".

מירב ישראלי: אני לא רוצה להגיד, רשאית.

מירב ישראלי: היא תשמע את הילד.

דורית מורג: אז נאמר, "הוועדה תשמע את הילד בעל הצרכים המיוחדים, אם ההורים חפצים בכך".

יולי תמיר: אולי נאמר, בתיאום עם ההורים או בהסכמת ההורים.

מל פולישוק-בלוך: אולי נאמר, להשמיע את טיעוניהם, או את טיעוני הילד בהסכמת ההורים.

מירב ישראלי: אנחנו רוצים לדבר על עצם ההבאה שלו לוועדה ולא על השמעת הטיעונים שלו.

דורית מורג: בסעיף הקודם כבר דובר על כך שהוועדה מזמינה.

דורית מורג: השאלה בסעיף הבא היא, איך היא תשמע את הילד.

דורית מורג: היא חייבת לשמוע אותו, אם אכן ההורים מבקשים זאת.

מירב ישראלי: אני חשבתי להפריד בין ההזמנה לבין האפשרות.

יולי תמיר: הניסוח הנוכחי עונה על זה.

מל פולישוק-בלוך: למה לא לכתוב בחוזר מנכ"ל, כי לא חובה להביא את הילד?

יגאל יאסינוב: למה שלא נכניס עוד משפט שיאמר, שתפרט הוועדה כי אין חובה להביא את הילד.

מל פולישוק-בלוך: זה לא ניסוח משפטי.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה מוסיף משפט, אז אתה לא צריך את ההזמנה.

תרצה לייבוביץ: אפשר להוסיף לנוסח המקורי של החוק את הניסוח הבא: "הוועדה תזמין את ההורים, ובהזמנה יצוין כי הם רשאים להביא את הילד".

עפרה דונסקי: אבל הם לא רשאים.

עפרה דונסקי: חובתם להזמין את הילד ולא חובה להביא אותו.

יגאל יאסינוב: אני רוצה שזאת תהיה חובה.

תרצה לייבוביץ: אם אומרים שההורים רשאים להביא את הילד, זה אומר שאם הם מביאים אותו הוא חייב להיות שם.

מירב ישראלי: אני מסכימה עם זה, אבל חה"כ יאסינוב רוצה שתהיה גם הזמנה רשמית לילד.

תרצה לייבוביץ: אנחנו טענו במכתב שלנו שישנה פחיתות כבוד בלהזמין כל ילד לוועדה כזו, לא משנה מה מצבו והאם זה רלוונטי.

תרצה לייבוביץ: אם מציינים בחוק שההורים רשאים להביא את הילד, אז ברגע שהם יחליטו שהם מביאים אותו, הוא יהיה שם.

מירב ישראלי: אז נאמר, יצוין שההורים רשאים להביא את הילד, והוועדה תשמע אותו.

עפרה דונסקי: צריך להיות ברור שחובה להזמין את הילד.

עפרה דונסקי: שיקול הדעת יהיה של ההורים אם להביא אותו, אבל בכל מקרה שהוא מגיע חייבים לשמוע אותו.

תרצה לייבוביץ: אני חושבת שהנוסח שאני הצעתי מתאים.

מירב ישראלי: אבל הם רוצים שבהזמנה תהיה חובה להזמין את הילד.

עפרה דונסקי: אבל זו לא חובה שלא לקיים את הוועדה אם הילד לא מגיע.

עפרה דונסקי: מקיימים את הוועדה גם בהיעדרו.

תרצה לייבוביץ: אם כתוב בחוק, כי ההורים רשאים להביא את הילד, זה אומר שהילד מוזמן לוועדה.

מירב ישראלי: הנוסח הזה מקובל עליי, אבל השאלה היא, האם אנחנו מוותרים על ההזמנה הרשמית של הילד.

יגאל יאסינוב: אם אנחנו מוותרים על ההזמנה, אנחנו בעצם מחזירים את הכל אחורה.

מירב ישראלי: אנחנו נגיד, כי ההורים יוזמנו, ובהזמנה יצוין כי ההורים רשאים להביא את הילד והוועדה תשמע את הילד.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן 3 שלבים.

מל פולישוק-בלוך: השלב הראשון הוא ההזמנה, ועל זה אין מחלוקת.

מל פולישוק-בלוך: בשלב השני נאמר, שהילד יבוא.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לתת להורים אפשרות להחליט האם להביא או לא להביא את הילד, לפי ראות עיניהם.

מל פולישוק-בלוך: בשלב השלישי, השאלה היא האם הילד ידבר כאשר הוא יבוא לוועדה.

מל פולישוק-בלוך: ההורים צריכים לשקול, האם הילד ידבר או לא.

מל פולישוק-בלוך: אמרנו קודם, כי לפעמים מספיק שייראה ולא ידבר.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי, כלל ההסברים האלה צריכים להיות בהזמנה ולא בחוק.

יולי תמיר: המילה "תאפשר" היא מילה מספיק גמישה לכל הדברים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שהניסוח הוא טוב, ובדברי ההסבר של החוק צריך יהיה לרשום במפורש, כי בהזמנה יהיה כתוב כל מה שנאמר פה.

מירב ישראלי: כבר לא ניתן להכניס זאת לדברי ההסבר, כי אנחנו בשלב לפני הקריאה השנייה והשלישית.

מל פולישוק-בלוך: אם כך אנחנו ננחה בפרוטוקול של הישיבה הזו על כך, כדי שאם תהיה איזושהי מחלוקת יוכלו לקרוא את כוונת המשורר.

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו נדרוש ממשרד החינוך שבנוסח הפורמלי של ההזמנה יהיו כתובים כל ההסברים האלה, בזה אנחנו נכסה את כל הבעיות.

כרמלה איגל: וזה יפורסם בחוזר מנכ"ל.

יגאל יאסינוב: אני חושב שזה הכי נכון.

מל פולישוק-בלוך: מי שחולק על הדברים יכול לומר עכשיו את דעתו.

תרצה לייבוביץ: אנחנו לא מייחסים מספיק תשומת לב לעובדה, שזה לא נכון שהוועדה תזמין כל ילד לפי אמירה כללית.

תרצה לייבוביץ: יש מצבים שבהם זה מתאים ואז הילדים חייבים להיות שם, ויש מצבים שזה לא מתאים ואז הילדים לא צריכים להיות שם.

תרצה לייבוביץ: הנוסח שבו כאילו הוועדה תזמין את הילד ואת הוריו באותו מישור, לא נראה לנו נכון.

תרצה לייבוביץ: אני מבינה את העניין שצריך להיות ברור להורים שיש להם את הזכות להביא את הילד.

תרצה לייבוביץ: לכן, אנחנו מעדיפים נוסח ששם ברמות אחרות את ההזמנה להורים ואת ההזמנה לילד.

יולי תמיר: אז אולי אפשר להגיד שההזמנה תזמין את ההורים ותאפשר להם להביא את הילד.

יואב קריים: גם עם הנוסח הזה ישנה בעיה, כיוון שזה תלוי מאוד בגיל הילד.

יואב קריים: ישנם מקרים שמה שאתם אומרים זה נכון, כי הילד הוא ממש קטן, אבל כאשר הילד הוא יותר מבוגר, לפעמים האינטרסים שלו ושל ההורים הם לא אחידים.

יואב קריים: לפעמים הם יבואו עם רצונות אחרים לחלוטין.

יואב קריים: אם אנחנו משאירים בידי ההורים את ההחלטה האם להביא את הילד או לא, אנחנו מתעלמים לחלוטין מהרצון של הילד.

תרצה לייבוביץ: אני מסכימה עם מה שאמר יואב, ולכן אני חוזרת לנוסח שאנחנו הצענו.

תרצה לייבוביץ: אנחנו מציעים שהוועדה תזמין את הורי הילד, ותאפשר לילד להשמיע את דברו.

מירב ישראלי: לפי דבריו של יואב, צריך לשלוח הזמנה נפרדת לילד, כי יכול להיות שההורים לא ירצו שהילד יבוא.

יולי תמיר: אז באמת אי אפשר להזמין בהזמנה אחת את הילד ואת הוריו.

יולי תמיר: הורים שיש להם קונפליקט עם הילד, לא יביאו את הילד.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה גם לשלוח מכתב לכל אחד מההורים, כי אולי האבא חושב אחרת מהאמא.

מל פולישוק-בלוך: אין לזה סוף.

מל פולישוק-בלוך: זה לא מעשי.

רעיה ריגר: אנחנו דנו בנושא הזה בהרבה ועדות.

רעיה ריגר: ועדת הקליטה שהיתה ב-8 לנובמבר החליטה שמזמינים גם נציגים של עולים לועדה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא הנושא.

רעיה ריגר: אנחנו חושבים שצריך להזמין גם את ההורים וגם את הילד, אבל תלוי איזה ילד.

רעיה ריגר: יש ילדים שלא יכולים לדבר אל מול קהל, ויש ילדים שכן יכולים.

רעיה ריגר: מאוד חשוב שההורים יחליטו.

רעיה ריגר: לא תמיד מזמינים את ההורים לוועדת השמה.

מל פולישוק-בלוך: זו מטרת החוק.

רעיה ריגר: הלוואי ואחרי שיחוקק החוק, יזמינו את ההורים לוועדת השמה.

יולי תמיר: נאמר, מי מטעמם.

יולי תמיר: אם הם רוצים נציג של ארגון עולים, הם יכולים להביאו.

מל פולישוק-בלוך: יש אפשרות להורים לשלוח מישהו אחר או לבוא עם מישהו אחר.

כרמלה איגל: הנוסח הקיים נראה לי ממצה.

כרמלה איגל: אני מבינה את מה שתרצה אומרת, ואכן צריך לשקול מאוד בזהירות את טובתו של הילד.

כרמלה איגל: אני רוצה להזכיר כי השופטת סביונה רוט-לוי בהצעות שלה בוועדת המשנה, דיברה על עיקרון השתתפות ישירה ובלתי ישירה של הילד בהקשרים האלה.

כרמלה איגל: אנחנו במשרד החינוך, בשיתוף שפ"י וכל הגורמים המטפלים והארגונים, נשב וננסח את ההנחיות, כך שהם יתייחסו לטובת הילד מכל הכיוונים.

כרמלה איגל: אני מדברת על הנחיות שמדברות על איך לשמוע אותו.

מל פולישוק-בלוך: אבל אם ההזמנה נשלחת להורים, איך הילד יידע שיש לו זכויות?

כרמלה איגל: הילד הוא חלק מהמשפחה.

כרמלה איגל: הדברים של יואב נכונים.

כרמלה איגל: אני נוכחתי בוועדת השמה שבה היה מתח סביב מה שהילד אמר, וההורים הקשיבו ואף שינו את עמדתם.

כרמלה איגל: כל תהליך ההפניה צריך להיות מלווה בהסבר ובהכנה שח ההורים.

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שתכתבו בהנחיות שלכם, שההורים יצטרכו לנמק לוועדה, למה הם לא הביאו את הילד.

קריאה: את פוגעת בפרטיות שלהם.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: אני יוצאת מתוך הנחה שבוועדת השמה יושבים אנשים רגישים שטובת הילד לעיניהם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו פה מוך כוונות טובות, ואנחנו באים לסגור פרצות, כדי שהדברים יתנהלו כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו יוצאים מתוך הנחה שהעובדים ששומעים בוועדות ההשמה את הילדים, הם בעלי כוונה טובה, עניינית ומקצועית.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים עצם הנימוק מעורר מחשבות או מעלה את תמונת מערכת היחסים שבין ההורים לילדים.

מל פולישוק-בלוך: זה יכול לתת אינדיקציה נוספת לוועדת ההשמה.

חגי שריר: אני אב לילדה עם PDD, שעברה ועדת השמה.

חגי שריר: ועדת ההשמה שאנחנו עברנו היתה אירוע מאוד טראומטי ומלחיץ.

חגי שריר: אני הרגשתי שאני עומד למשפט.

חגי שריר: בוועדת ההשמה הזו ישבו אנשים, שלפי שיפוטי, לא היו רגישים במיוחד.

חגי שריר: הם התנגדו למה שאנחנו רצינו, שילוב הילדה שלנו במערכת החינוך הרגילה, וניסו לשכנע עד כדי איום על מה שנקבל או לא נקבל במערכת החינוך הרגילה.

חגי שריר: אשתי ואני היינו צריכים לגייס הרבה כוחות נפש על מנת לעמוד בלחצים האלה.

חגי שריר: בסופו של דבר אחרי שהתחננו והתווכחנו, הם הסכימו עם סייגים להצעה שלנו.

חגי שריר: היום הילדה משולבת שילוב יחידנו בכיתה ה.

מל פולישוק-בלוך: האם הילדה באה איתך לוועדה?

חגי שריר: היא לא באה איתנו לוועדה.

חגי שריר: מבחינתנו זה היה מאוד גרוע אם היא היתה באה וחווה את החוויה הזו, כאילו היא צריכה לעמוד במן מבחן שדה כזה.

חגי שריר: האם הם יכולים תוך 5 דקות להחליט החלטה?

חגי שריר: האם הם מאבחנים?

חגי שריר: יכול להיות שהיא נראית נפלא ויושבת בשקט וכאשר היא תצא החוצה, היא תאכל עלה מהעציץ.

חגי שריר: זו רק דוגמא, הילדה שלי היא לא כזו.

חגי שריר: אנחנו חוסכים ממנה את כל החיכוכים האלה והחוויות האלה שב הן יסתכלו עליה בזכוכית מגדלת.

מל פולישוק-בלוך: אז אולי כלה רעיון להביא ילדים הוא גרוע.

חגי שריר: אני חושב שיש מקרים שבהם זה לטובת הילד, וצריך לאפשר להורים להחליט.

מל פולישוק-בלוך: האם להורים יש שיקול דעת?

מל פולישוק-בלוך: חגי שריר: אם יש להם שיקול דעת מתי לקחת אותו לטיפול רפואי, ודאי שיש להם גם שיקול דעת בעניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: לא לכל ההורים יש ממש שיקול דעת.

מל פולישוק-בלוך: אתמול היה כתוב בעיתון שאמא הכניסה את ילדה לאמבט רותח בגלל שהיה לו קר.

מל פולישוק-בלוך: אני נותנת לך דוגמא לכל ששיקול הדעת של ההורים הוא לא תמיד הדבר הכי חכם.

חגי שריר: האם הוועדה תחליט לשלוח אותו לחינוך המיוחד בזמן שהורים לא ירצו בכך והילד ירצה בכך?

חגי שריר: את הילדה שלי שאלו אם היא עצמאית, והיא אמרה כן, ואז אמרו בסדר.

חגי שריר: באיזו רמה זה יהיה?

חגי שריר: זה חייב להיות בשיתוף הפעולה של המשפחה.

יהודית גידלי: באיזה גיל היתה הילדה כשהיתה ועדת ההשמה?

חגי שריר: בגיל 6.

יואב קריים: זו שאלה של גיל.

מל פולישוק-בלוך: לי נראה שכל המצב הזה הוא באמת טראומתי לילדים.

מל פולישוק-בלוך: מצד שני, העדויות מראות שלפעמים זה גם פועל לטובה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר, שדבריך מוכיחים שכל מקרה הוא חריג לחלוטין ממשנהו.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה צריך לדון לגופו.

מל פולישוק-בלוך: לכן, החוק צריך להיות מספיק רחב, כך שיאפשר את הגמישות על פי רצון ההורים, על פי רצון הילד ועל פי דעת האנשים המקצועיים.

מל פולישוק-בלוך: אסור לקבול את ידיהם של אף אחד מהגורמים שהזכרתי עכשיו, כדי שאפשר יהיה לנתב את זה לכיוון הנכון.

מוניר אבו ערר: אנחנו מתעלמים מההגדרה של ילד.

מוניר אבו ערר: מה זה ילד?

מוניר אבו ערר: לפי החוק, ההורים אחראים על ילד עד גיל 18.

מוניר אבו ערר: גם כאשר ילד לומד במוסד רגיל, ההורה אחראי עליו.

מוניר אבו ערר: יואב אמר שאנחנו צריכים לשמוע גם את האינטרס של הילד.

מוניר אבו ערר: אנחנו צריכים להגדיר על איזה גיל אנחנו מדברים.

מל פולישוק-בלוך: גם בבית משפט כאשר יש מחלוקת בין ההורים, אז לפעמים השופט מבקש להביא את הילד גם אם הוא קטין.

מוניר אבו ערר: אבל כאן לא מדובר בבית משפט.

מל פולישוק-בלוך: זה סוג מסוים של החלטה שיפוטית.

מוניר אבו ערר: אנחנו בוועד המרכזי בחינוך המיוחד בנגב חושבים שהוועדה עושה עוול להורים, כאשר היא מזמינה את ההורים שבוע לפני, 3 ימים לפני או 24 שעות לפני.

מוניר אבו ערר: צריך שיהיה מעוגן בחוק זמן סביר שעליהם להודיע על הוועדה מראש, כך שההורים יוכלו ללכת להתייעץ.

ורד בן דרור: זה מופיע בחוזר מנכ"ל.

מל פולישוק-בלוך: מה הזמן המופיע בחוזר מנכ"ל?

כרמלה איגל: 16 יום.

מל פולישוק-בלוך: אולי זה מעט מדי.

כרמלה איגל: כאשר מגיעים לידנו מקרים שבהם הודיעו להורים רק 3-4 ימים מראש, אנחנו פוסלים את הוועדות.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה שומע על מקרים כאלה, תתלונן על כך.

מל פולישוק-בלוך: מוניר אבו ערר: זה אולי נובע מהמציאות של המגזר עצמו.

מל פולישוק-בלוך: עד שהדואר מגיע אלינו, לוקח חודש.

מל פולישוק-בלוך: אני חושב שצריך לציין את זה.

מל פולישוק-בלוך: הילדים לא צריכים לסבול.

מל פולישוק-בלוך: אם זה מקרה ספציפי, תכתוב להם ותגיד שיש בעיה עם הדואר ושימצאו דרך אחרת להיות בקשר עם ההורים.

מוניר אבו ערר: גם 16 יום זה לא מספיק.

מל פולישוק-בלוך: אתה יכול לכתוב מכתב כנציג ההורים, והם יהפכו את זה ל-36 יום.

מל פולישוק-בלוך: הרי לא יושבים כאן אנשים עם לב של אבן.

ורד בן דרור: אני רוצה להתייחס לדברים של יואב.

ורד בן דרור: לילד תמיד יש את הזכות להגיש ערר על ההחלטה של ועדת ההשמה.

מל פולישוק-בלוך: אבל איך הילד יודע על כך?

מל פולישוק-בלוך: האם ברוב המקרים הילד שמגיע אליכם בא מאיזשהו בית ספר בהפניית המורה או היועצת?

ורד בן דרור: תלוי מי הגורם המפנה.

ורד בן דרור: הגורם המפנה הוא הרבה פעמים המסגרת עצמה.

מל פולישוק-בלוך: כיוון שבמרבית המקרים הגורם המפנה זו הגננת או המורה, אז אולי אתם צריכים למצוא את דרך להפנות את תשומת ליבה של המורה או הגננת לכך שלילד יש זכויות.

יואב קריים: אני בוודאי מבין שלגבי ילד בן 6 ולגבי מצבים מסוימים, הדבר הזה הוא לא הכרחי.

יואב קריים: עם זאת, אני פגשתי כבר ילדים בחטיבות הביניים ובתיכונים, שראיית העולם שלהם היתה שונה מראיית העולם של ההורים.

יואב קריים: אנחנו צריכים להבין שגם ההורים לפעמים פועלים מתוך המצוקות האישיות שלהם, כי יש להם מצוקה אישית בהתייחסות שלהם למגבלה של הילד.

יואב קריים: אני פגשתי ילדים שרצו להשתלב בחינוך המיוחד, והורים שיותר נוח להם להראות את עצמם בשכונה כאשר הילד לומד בחינוך הרגיל, ופגשתי גם מקרה הפוך.

יואב קריים: לכן, מגיל מסוים ובמצב מסוים, צריך לדאוג לכך שהילד יהיה מודע לכך שדנים במצבו.

מל פולישוק-בלוך: אני מסכימה איתך לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא יכולים לשלוח מכתבים נפרדים, ולכן המערכת שמפנה צריכה ליידע את הילד עצמו שיש לו זכויות והיא צריכה לשוחח איתו.

מל פולישוק-בלוך: זו הדרך להגיע אל הילד.

יגאל יאסינוב: אני מציע לא לשנות שום דבר בטקסט, ושמשרד החינוך יסדיר זאת.

משה סמו: כאשר השופט רואה שהאינטרסים של ההורים והילדים מתנגשים, הוא ממנה אפוטרופוס לקטין.

משה סמו: לכן, אני חושב שצריך להיות שיקול דעת לוועדה, שבמידה והיא רואה מצב שבו יש ניגוד בין טובת הילד לטובת ההורים, היא תמנה או תיידע את ההורים שימנו גורם שיפעל לטובת הילד.

מל פולישוק-בלוך: האם זה לא תפקיד של הוועדה עצמה?

חגי שריר: האם ועדת השמה יכולה להוציא את הילד מרשות ההורים?

מל פולישוק-בלוך: אני יוצאת מתוך הנחה שבוועדה יושבים אנשים מקצועיים.

מל פולישוק-בלוך: אם זה לא כך, אז צריכים לבדוק את ועדות ההשמה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים עדויות שאומרות שזה לא תמיד כך.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה אני חושבת שיושבים שם אנשים מקצועיים.

מל פולישוק-בלוך: התפקיד שלנו הוא לדאוג שהם יכירו את המקרה לגופו, גם ישמעו את ההורים וגם יראו או ישמעו את הילד.

מל פולישוק-בלוך: האם יש להם כלים לפעול במקרים חריגים?

ורד בן דרור: בוודאי.

ורד בן דרור: ברגע שוועדת ההשמה מתרשמת שאין בידיה את כל הנתונים, יש לה אפשרות לקבל החלטת ביניים ולהפנות את ההורים לקבל עוד חוות דעת.

מל פולישוק-בלוך: נניח שמתגלה סכסוך בין הילד להוריו, האם יש לה את הכלים לפעול?

כרמלה איגל: בוודאי.

כרמלה איגל: גם חובת הדיווח חלה עליה.

כרמלה איגל: היא צריכה לפנות לפקידת סעד או כל גורם אחר.

מל פולישוק-בלוך: אז גם לזה יש מוצא.

דורית מורג: בסעיף 9 נאמר כי הוועדה רשאית להזמין חוות דעת.

דורית מורג: יש להם סמכויות יחסית רחבות.

מוניר אבו ערר: אני חושב שצריך ללכת על הנוסח שהציע תרצה, כך שההורים יהיו ראשים להביא את הילד.

מוניר אבו ערר: אני מסתייג מהחובה, כי אני באתי מרקע של משרד העבודה והרווחה.

מוניר אבו ערר: אני לא רוצה שיקרה מצב בו חלק מהמוסדות או הנציגים שיושבים בוועדה ינצלו את המצב, והדברים יפלו בין הילד לבין ההורה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להזכיר למי שלא יודע, שבוועדת ההשמה יהיו 7 חברים: נציג רשות חינוך מקומית, שני מפקחים של משרד החינוך, שאחד הוא מיוחד לחינוך המיוחד, פסיכולוג חינוכי, רופא מומחה ברפואת ילדים, עובד סוציאלי בעל ניסיון של 5 שנים ונציג הורים.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן מגוון של בעלי תפקידים, שכל אחד אמור להביא משהו.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה די נותן מענה לכל מה שנאמר פה.

מל פולישוק-בלוך: אם עדיין יש חריקות ויש ועדה שמתעמרת, צריך לפנות למשרד החינוך או אלינו.

מל פולישוק-בלוך: בואו לא נשליך מהמקרה הפרטי שהוא לא בסדר, על הכלל.

חגי שריר: זה לא היה טוב לילדה שלי.

מל פולישוק-בלוך: לכן לא חייבו אותך להביא את הילדה שלך.

עפרה דונסקי: אחרי ששמעתם את יואב, הבנתם כי האפשרות של השמת הילד בבית ספר מיוחד או בבית ספר רגיל היא מאוד משמעותית.

עפרה דונסקי: בוועדת ההשמה יושבים מיטב המומחים עם המון רגישות וידע מקצועי, ועם מעט ריחוק מהבעיה עצמה, וזאת כדי לאפשר לילד את ההשמה הנכונה ביותר.

עפרה דונסקי: בשורה התחתונה הילד צריך להיות מופנה למקום שבו יהיה לו הכי טוב, ולא שההורים שלו ישלבו אותו בית ספר לחינוך רגיל שבו הוא לא ימצא את מקומו.

עפרה דונסקי: הכל צריך להיבדק לגופו של עניין, ולכן צריך להשאיר את שיקול הדעת.

תרצה לייבוביץ: כאשר גיל הילד והנסיבות מתאימים, הילד חייב להשתתף בוועדה.

תרצה לייבוביץ: עם זאת, יש הרבה מקרים בהם זה לא רלוונטי.

תרצה לייבוביץ: לכן, הבעיה היא עם זה שמזמנים כל ילד.

תרצה לייבוביץ: מצד שני, אני מסכימה עם יואב, שזה לא נכון לתלות את הזכות של הילד להיות בוועדה, בהחלטת ההורים.

תרצה לייבוביץ: יש לו זכות עצמאית.

מל פולישוק-בלוך: בחוק כתוב, "להם", כאשר הכוונה היא גם לילד וגם להוריו.

תרצה לייבוביץ: לי יש בעיה עם הנוסח המוצע, כיוון שהכוונה היא לכל הילדים.

מל פולישוק-בלוך: אם כתוב, "להם", כאשר הכוונה היא לילד וגם להוריו, והמערכת עצמה תנחה את הילד ותגיד לו כי יש לו זכויות נפרדות, אנחנו נמצה את העניין.

תרצה לייבוביץ: לי יש בעיה עם זה שבאותה נשימה מזמנים את הילדים וההורים.

תרצה לייבוביץ: הנוסח שלנו הוא אולי לא האולטימטיבי, אבל הוא מאזן בין כל הדברים שאנחנו רוצים להשיג כאן.

תרצה לייבוביץ: אני מציעה להשאיר את הנוסח הקיים, ולהוסיף: "והיא תאפשר לילד להשמיע את דברו".

מל פולישוק-בלוך: אז אולי נכתוב, תאפשר לילד או להוריו להשמיע את דבריהם.

תרצה לייבוביץ: ההורים חייבים להיות בדיון הזה.

תרצה לייבוביץ: היתרון של הנוסח שאני מציעה, הוא שהזכות של הילד היא עצמאית ולא תלויה בהורים.

תרצה לייבוביץ: בנקודה הזו אני מסכימה עם יואב שצריך להפריד, כי בפועל, ברוב המקרים, זה מה שההורים מחליטים.

תרצה לייבוביץ: זה מסובך לכתוב באיזה מקרה היא תזמין ובאיזה מקרה היא לא תזמין, ולכן אני אומרת, שזה מקופל בפנים.

מל פולישוק-בלוך: תחזרי שוב על הנוסח שלך.

תרצה לייבוביץ: הוועדה תזמין את הורי הילד ותאפשר להם להשמיע את דבריהם.

תרצה לייבוביץ: הוועדה תאפשר לילד להשמיע את דברו.

מל פולישוק-בלוך: זה ממש גרוע.

מל פולישוק-בלוך: למה לא תשאירי את הנוסח שאומר, תזמין את הילד ואת הוריו?

תרצה לייבוביץ: ביקשנו לתקן ויצאנו מקלקלים.

תרצה לייבוביץ: אנחנו אומרים כי הילד והוריו נמצאים באותה רמה מבחינת הזימון.

תרצה לייבוביץ: ברגע שאני אומרת, שהוועדה תאפשר לילד להשמיע את דברו, מקופל בזה שאם זה נכון מבחינת הגיל והנסיבות, הוא יישמע.

מל פולישוק-בלוך: למה מפריע לך שיהיה כתוב שהיא מזמינה גם את הילד?

תרצה לייבוביץ: זה נשמע אולי יפה על הנייר, אבל זה לא כבוד לילד במקרה בו לא מתאים שהילד יהיה שם.

חווה פרידמן: אני בעד ההזמנה של הילד.

חווה פרידמן: יש פה הנחות סמויות.

חווה פרידמן: לא צריך לשלול את זכויות ההורים או להניח שכל ההורים מכניסים את ילדיהם לאמבט עם מים רותחים.

חווה פרידמן: לא מההנחה הזו אפשר לפעול.

מל פולישוק-בלוך: אני אמרתי במפורש שכל הגורמים רוצים בטובת הילד, אבל יש חריגים, ולכן אסור לסמוך רק על שיקול הדעת של גורם אחד.

חווה פרידמן: אני בטוחה שצריך לעשות את ההפרדה הזו בין הזמנת ההורים שעומדת בפני עצמה, לבין הדאגה לידע את ההורים בדבר זכותו של הילד.

חווה פרידמן: כל זה יופיע בהנחיות מפורטות שייקחו בחשבון את השיקולים האלה.

חווה פרידמן: השיקולים האלה גם מפורטים באמנות של זכויות הילד.

חווה פרידמן: צריך להזמין את הורי הילד, ולדאוג ליידע את ההורים בדבר זכותו של הילד להישמע.

מל פולישוק-בלוך: לפי מה שאתם אומרים, לא צריך את החוק הזה בכלל.

מירב ישראלי: תרצה, הכוונה שלך לא משתקפת בנוסח שלך.

מירב ישראלי: הוועדה לא יכולה לאפשר לילד להשמיע את דברו, אם היא לא מזמינה אותו לבוא.

מירב ישראלי: אני לא רואה מצב שבו הוועדה על דעת עצמה תזמין את הילד באופן עצמאי.

תרצה לייבוביץ: אני מדברת על מצב בו הוועדה תרצה לשמוע ילד בן 14 בעל תסמונת דאון, כדי להבין מה טוב לו.

מל פולישוק-בלוך: את זה גם אפשר לעשות היום.

כרמלה איגל: אני חושבת שבהצעת התיקון יש חידוש במובן הזה שמעמידים את הילד כבעל זכויות בפני עצמו.

כרמלה איגל: כל מה שנאמר פה זה הכיוון שלנו ברמת התפיסה.

כרמלה איגל: אני הייתי מקבלת את הנוסח כפי שהוא ועושה עבודה מאוד זהירה מקצועית ביחד אתכם, תירצה, ברמת הנחיות.

כרמלה איגל: אם פה נתחיל לגמגם, אז הנוסח הקודם הוא הרלוונטי.

כרמלה איגל: הכנסת חושבת שיש צורך לעגן את הזכות של הילד בחקיקה, ואנחנו בהחלט הולכים עם זה.

כרמלה איגל: אנחנו כאנשי מקצוע נצטרך לקחת אחריות מאוד גדולה ולנסח את זה נכון, כך שהילד לא ייפגע.

כרמלה איגל: דברי ההסבר שמלווים את ההצעה היפה שנשענת על זכויות, אינם רלוונטיים לתשתית של ההצעה.

כרמלה איגל: ההצעה לא באה לדבר על כך שהמדינה כן או לא מתנהגת טוב.

כרמלה איגל: זו הצעה מאוד מכובדת בפני עצמה, ששמה את זכויות הילד במרכז.

כרמלה איגל: אני יודעת על מקרה בראשון, שבו הרופאה שמחה רק לראות את הילד, וההורים בשמחה מביאים אותו.

כרמלה איגל: אף אחד לא מכריח אותם לעשות זאת.

כרמלה איגל: כאשר הילד בן ה-3 ישב בוועדה, זה הישרה אוירה מאוד מקבלת ונעימה.

כרמלה איגל: גם גיל זה נושא של חשיבה לגופו של עניין.

כרמלה איגל: אם רוצים לקדם את הנושא, ההצעה הזו טובה, והיא דורשת מאתנו אחריות גדולה להגדיר את הדברים בחוזר מנכ"ל.

מל פולישוק-בלוך: כדי לא להשאיר את זה פתוח, אנו מציעים לחייב את השר להביא תקנות שבהן תהיה התייחסות להזמנה עצמה.

דורית מורג: מה נאמר בתקנות שאנחנו לא יכולים לומר עכשיו?

יבינה זכאי בראונר: מדובר גם בדברים דינמיים.

יבינה זכאי בראונר: פתאום יכולה להיות הערה של איזה ארגון.

מל פולישוק-בלוך: אז תקנות זה טוב.

יבינה זכאי בראונר: תקנות כרוכות בשינוי חקיקה, בזמן שבחוזר מנכ"ל זה לא כך.

דורית מורג: הדברים האלה הם שייכים לשיקול דעת מקצועי.

דורית מורג: הם לא יכולים לבוא בתקנות.

מל פולישוק-בלוך: זה יותר הסבר להורים.

דורית מורג: מדובר בהסבר למקבלי ההחלטות, להורים, לוועדת ההשמה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שאת אומרת, שהמקום לזה זה בחוזר מנכ"ל.

יגאל יאסינוב: אני רוצה לענות לתרצה.

יגאל יאסינוב: אני חושב שאת לא צודקת.

יגאל יאסינוב: מטרת החוק היתה לתת לתלמיד, ולא חשוב באיזה גיל, זכות שימוע.

יגאל יאסינוב: לכן, להורים שלו, לאפוטרופוס או למישהו מטעמם יש זכות שימוע.

יגאל יאסינוב: כשאת אומרת שאת פוחדת שמישהו ישתמש בזכות השימוע של הילד בכדי לפגוע בילד, את אומרת שאין צורך בחקיקה הזו.

יגאל יאסינוב: השינוי שלך מוחק את כל המהות של החקיקה.

יגאל יאסינוב: מטרת החוק היתה לא לדרדר את הילד.

יגאל יאסינוב: אי אפשר לבוא ולהגיד, שכל ועדות ההשמה הן לא טובות וישתמשו בזכות הזו כנגד הילד.

תרצה לייבוביץ: זה לא מה שאני טוענת.

יגאל יאסינוב: אנחנו נותנים לילד את הזכות הזו.

יגאל יאסינוב: המטרה שלנו בחקיקה ראשית, היא לתת את הזכות הזו.

יגאל יאסינוב: את אומרת שאין צורך להגן עליו בחקיקה משנית, אלא בחוזר מנכ"ל או במסמך אחר של משרד החינוך.

יגאל יאסינוב: אני בטוח שמשרד החינוך יסכים.

יגאל יאסינוב: אני לא חושב שצריך לשנות את נוסח החוק, אלא לקבלו כמו שהוא, ולהאמין למשרד החינוך שבהנחיות שלהם ובחוזר מנכ"ל, יפורט איך יסבירו לילד על זכויותיו מבלי לפגוע בהן.

יגאל יאסינוב: אני מאמין שהם יבחינו בין ילד בן 14 לילד בן 3.

יגאל יאסינוב: אי אפשר להכניס את זה לחקיקה ראשית, כי זה ברובו עניין פרטני.

יגאל יאסינוב: קשה להאמין שכל ילד הוא בעל אותם צרכים.

יגאל יאסינוב: לא סתם הם נקראים ילדים עם צרכים מיוחדים.

קריאה: במידה ומחליטים להשאיר את הנוסח כפי שהוא, אנחנו היינו מבקשים שיצוין להורים שהם רשאים להביא את הילד, ושהם לא חייבים להביא את הילד.

מל פולישוק-בלוך: זה יהיה כתוב בהזמנה.

מל פולישוק-בלוך: אני אגיד לכם מהו השינוי המהותי מהחוק הקיים.

מל פולישוק-בלוך: בחוק הקיים כתוב, "הוועדה תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם, כן רשאית היא לשמוע את הילד".

מל פולישוק-בלוך: בהצעת החוק נאמר, "תאפשר להורים או לילד להשמיע אות טיעוניהם".

מל פולישוק-בלוך: כובד המשקל עובר מהוועדה להורים ולילד.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שבמהות של העניין, זה נכון.

מל פולישוק-בלוך: מי שכאן הוא בעל העניין, זה הילד וההורים שלו ולא הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: זה מעביר את כובד המשקל אליהם.

מל פולישוק-בלוך: מהבחינה הזו, הצעת החוק היא נכונה וזה המהות שלה.

תרצה לייבוביץ: האם את מתכוונת שיהיה כתוב, שהוועדה תזמין את ההורים ותאפשר להורים ולילד להשמיע את דבריהם?

מל פולישוק-בלוך: לא, להפך.

מל פולישוק-בלוך: המפתח הוא בידי ההורים.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה חייבת לאפשר להם את ההחלטה הזו.

מל פולישוק-בלוך: אין לה סמכות לשלול מהם להביע את דעתם.

מל פולישוק-בלוך: אם הילד מספיק בוגר, המפתח יהיה בידיו.

מל פולישוק-בלוך: כאשר אומרים בהם, הכוונה היא גם לילד וגם להוריו.

מל פולישוק-בלוך: לכן, אני חושבת שהצעת החוק הזו היא נכונה.

מל פולישוק-בלוך: כל יתר הדברים יפורטו בהזמנה עצמה.

רעיה ריגר: זה מאוד חשוב שזה יהיה כתוב בחוזר מנכ"ל.

מל פולישוק-בלוך: צריך לחייב את עובדי ההוראה בחוזר מנכ"ל ובהזמנה, להיות מודעים לכך שמתפקידם להעביר את האינפורמציה הזו לילד.

חגי שפריר: האם הגננת תגיד זאת לבת שלי?

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא מדברים רק על הבת שלך.

מל פולישוק-בלוך: אם ילדה בת 3 לא מסוגלת להביע את דעתה, אבל הגננת רואה שההורים מושכים אותה לכיוון שאיננו טוב לילדה, חובתה של הגננת ליידע את הגורמים הרלוונטיים.

מוניר אבו ערר: אני חושב שהנוסח של ההצעה הוא טוב מאוד, השאלה היא מהו המשקל של הקול של הילד בוועדה.

מל פולישוק-בלוך: זה כבר סיפור אחר.

מוניר אבו ערר: זה מה שמביא את כל הארגונים לפה על מנת למחות על כך.

מל פולישוק-בלוך: תציע לנו הצעה נוספת לאור הניסיון שיש לכם, ונשב לנסח הצעה נוספת.

יגאל יאסינוב: אני לפני מספר חודשים הגשתי הצעת חוק שדנה בנושא הזה.

חווה פרידמן: מאוד חשוב שההורים יופיעו לפני הילד בניסוח הסופי.

חווה פרידמן: זו משמעות עם מסר ציבורי להורי מדינת ישראל.

חווה פרידמן: אם אנחנו רוצים שהם ייקחו אחריות על בעיות משמעת, זה הכרחי.

יואב קריים: זה הגיוני.

מירב ישראלי: אני חושב שאנחנו מאבדים משהו במעבר מהנוסח הקיים לנוסח הזה.

מירב ישראלי: המשמעות של סעיף ב הקיים, זה שכאשר הוועדה חושבת שהיא כן צריכה לשמוע את הילד, היא תוכל לבקש זאת מההורים.

מירב ישראלי: כאן אנו אומרים שההורים יחליטו אם כן או לא להביא את הילד.

חווה פרידמן: זו הזדמנות להדגיש שוב בחוזר מנכ"ל לצוותי החינוך, את הבאת הילד במקום שזה מתאים, בהתאם לצרכיו וגילו, וגם את האחריות שיש לחברי ועדת ההשמה.

מירב ישראלי: בנוסח הזה אנחנו מאבדים את יוזמת ועדת ההשמה.

עפרה דונסקי: לדעתי, אנחנו בולמים את המקצוענות של ועדת ההשמה.

עפרה דונסקי: ועדת ההשמה מתייחסת לכל מקרה לגופו.

מירב ישראלי: יש פה איבוד של משהו מסמכותה של ועדת ההשמה.

יגאל יאסינוב: אני לא חושב כך.

מל פולישוק-בלוך: אז אפשר להשאיר את זה.

כרמלה איגל: כי המשמעות היא ההזמנה של ההורים והילד.

מל פולישוק-בלוך: אבל איך אנחנו משאירים את הזה שהיא רשאית לשמוע את הילד?

מירב ישראלי: הוועדה לא יכולה לחייב את ההורים להביא את הילד.

מירב ישראלי: אנחנו מסכימים שהוועדה תזמין את הורי הילד בעל המצרכים המיוחדים ואת הילד, ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם.

מירב ישראלי: עכשיו השאלה היא, האם להכניס את העניין, שבמקרה והוועדה מצאה חשיבות מיוחדת לשמוע את הילד, היא תוכל לעשות זאת.

מירב ישראלי: האמת היא, שאחרי שהיא הזמינה אותו, זה קצת מוזר.

יגאל יאסינוב: הוועדה כבר הזמינה.

מל פולישוק-בלוך: ואם ההורים לא הביאו את הילד?

ורד בן דרור: על זה ידובר במהלך הדיון עצמו.

כרמלה איגל: אולי אפשר להוסיף את זה בסעיף א', כי שם היא רשאית לצוות על כל דבר, לצורך אינפורמציה שחסרה לה.

מל פולישוק-בלוך: אולי נוסיף, וכן לשמוע את הילד.

חגי שריר: אבל אז הם היו מכריחים אותי להביא את הבת שלי.

מל פולישוק-בלוך: על פי החוק, רשאית היא לשמוע את הילד.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שאם היא מחליטה שזה חובה, אתה חייב להביא את הילד.

מירב ישראלי: לא.

מירב ישראלי: זו לא חובה.

יואב קריים: תוותרו על הסעיף הזה.

מירב ישראלי: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ירדנו מזה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נקרא את נוסח החוק.

מירב ישראלי: במקום סעיף קטן (ב) יבוא: "הוועדה תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ואת הילד, ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם.

מירב ישראלי: הוראות סעיף זה יחולו על כל דיוני ועדת ההשמה, לרבות דיון חוזר לפי החלטה של ועדת ערר.

מירב ישראלי: בסעיף 13 לחוק העיקרי אחרי סעיף קטן (א) יבוא (א)1, ועדת ערר תזמין את הורי הילד בעל הצרכים המיוחדים ואת הילד, ותאפשר להם או למי מטעמם להשמיע את טיעוניהם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נצביע על כך.

מל פולישוק-בלוך: ה צ ב ע ה בעד – 2 נגד – אין נמנעים – אין הוועדה מחליטה כי בחוזר מנכ"ל תפורט ההזמנה ויוסבר להורים שזכותם להביא את הילד לוועדת ההשמה.

מל פולישוק-בלוך: בחוזר מנכ"ל תהיה הוראה לעובדי ההוראה שנמצאים בקשר עם הילד, להנחות את הילד בהתאם לתנאים, בהתחשב בנתוני הילד, ולהעמידו על זכויותיו.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.