ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 374, 2005-01-10 11:30

מל פולישוק-בלוך: אני פותחת את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: על סדר היום – דיון ביוזמת חברת הכנסת ענבל גבריאלי, סגירה מתוכננת של בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב.

ענבל גבריאלי: הנושא שעומד כרגע במוקד העניין ונמצא בסכנה גדולה הוא בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב.

ענבל גבריאלי: העלויות, שנגרמות לאוניברסיטה כתוצאה מהפעלת בית-הספר לרפואת שיניים, הן מאד גדולות.

ענבל גבריאלי: ממי שאני מחשיבה כמוסמך, יושב-ראש הסתדרות רופאי השיניים, שמעתי שהעלות שנגרמת לאוניברסיטה לשנה לכל סטודנט היא 50 אלף דולר, ואלה עלויות גבוהות לכל הדעות.

ענבל גבריאלי: עדיין אנו צריכים לשאול את עצמנו האם גם פה, גם בתחום רפואת השיניים - תחום שהוא חשוב גם מבחינת הצעירים והסטודנטים שאנו רוצים להשאירם כאן ואנו רוצים שירכשו את השכלתם ואת מקצועם כאן וגם מבחינת רמת רפואת השיניים שאנו רוצים לספק לאזרחים במדינת ישראל - השיקול הכלכלי ניתן שידו תהיה על העליונה.

ענבל גבריאלי: לטעמי, התשובה צריכה להיות שלילית.

ענבל גבריאלי: למרות העלויות הגדולות האלה, יש פה ושם נחמות קטנות מבחינת הכנסות שהסטודנטים מספקים.

ענבל גבריאלי: למשל, בשנים החמישית והשישית כל סטודנט מכניס לאוניברסיטה בממוצע כ-15 אלף שקל מטיפולים במסגרת מרפאת סטודנטים.

ענבל גבריאלי: אינני מציינת זאת כדבר כל כך גדול שהרי ציינתי עלות של 50 אלף דולר לשנה, אבל אני מציינת זאת משום שכרגע ביוזמת דוקטור חן מוקמת מרפאה בשיתוף עם קופת-חולים "מכבי", שתהיה מרפאת מומחים שתעבוד ותספק כמובן טיפולים רפואיים, וכאן ההכנסות תהיינה גדולות יותר, ומדובר על הכנסות של כ-4 מליון שקל.

מל פולישוק-בלוך: האם זה יהיה בתוך האוניברסיטה?

ענבל גבריאלי: כן.

ענבל גבריאלי: זה בדיוק כמו שעובדת מרפאת הסטודנטים, ופשוט מדובר על שידרוגה למרפאת מומחים--

מל פולישוק-בלוך: --כדי ליצור הכנסות נוספות.

ענבל גבריאלי: --כדי ליצור זאת כמקור הכנסה משמעותי יותר גדול.

ענבל גבריאלי: זה לא פתרון, ואל לנו לחשוב שזה הולך להיות פתרון.

ענבל גבריאלי: זה בסך-הכל משהו שיסייע.

ענבל גבריאלי: כרגע, אין החלטה סופית על סגירת בית-הספר, אבל סטודנטים שנרשמו לשנת הלימודים התשס"ה, שנת הלימודים הנוכחית, כתנאי לקבלתם הם נדרשו לחתום על מסמך שלפיו האוניברסיטה איננה מחוייבת להמשך לימודיהם הקליניים ברפואת שיניים.

ענבל גבריאלי: האוניברסיטה שומרת לה את הזכות כבר בשנה הבאה להפסיק את לימודיהם ובכלל לסגור את בית-הספר לרפואת שיניים.

ענבל גבריאלי: מבחינת כל ההשלכות, כמובן שלא יכולה להיות לזה איזו שהיא תוצאה חיובית, אלא אם כן אנו אומרים: "פחות הוצאות כלכליות לאוניברסיטה".

ענבל גבריאלי: ברגע שבית-הספר לרפואת שיניים ייסגר, כמובן ששוב תהיה לנו בתחום נוסף בריחת מוחות של צעירים שלנו.

ענבל גבריאלי: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: איפה עוד מלמדים רפואת שיניים?

ענבל גבריאלי: באוניברסיטה העברית.

יצחק חן: רומניה והונגריה.

ענבל גבריאלי: לא בכדי, זו התשובה שאת קיבלת, כי באמת כבר היום - מדובר כמובן רק על סטודנטים שיש להם את היכולת הכלכלית - נוסעים להונגריה ולרומניה.

ענבל גבריאלי: זה לא טוב לנו משום כיוון.

ענבל גבריאלי: רמת הרפואה הדנטלית בארץ תרד, ועקב צמצום הרופאים תהיה גם התייקרות של רמת השירותים.

ענבל גבריאלי: דיברתי עם מספר אנשים, שעל פניו אין להם אינטרס לקדם את הסטודנטים.

מל פולישוק-בלוך: אין דבר כזה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא קיים.

ענבל גבריאלי: דיברתי עם רופאים קיימים.

ענבל גבריאלי: ככל שהיצע הרופאים יהיה קטן יותר, העלויות יגדלו, ובשבילם לכאורה זה מצויין.

ענבל גבריאלי: אבל, אין זה כך.

ענבל גבריאלי: הם מודים בפה מלא שהם ממש לא בעד סגירה, שהדבר יפגע בכל הענף ושמאד חשוב שתהיה אקדמיה.

ענבל גבריאלי: אם אנו שואלים את עצמנו למה באוניברסיטת תל-אביב יש כזו קריסה או התמוטטות ואילו באוניברסיטה העברית בית-הספר לרפואת שיניים פועל, מתפקד ואף משגשג, התשובה היא שבית-החולים "הדסה" תומך בצורה מלאה ע"י גיוס תרומות והענקת מענקים וסיוע כספי מאד גדול באופן רציף ושם אין שום בעיה.

ענבל גבריאלי: הייתי מאד שמחה, אם חבריי בוועדה יהיו שותפים לקריאה הבאה.

ענבל גבריאלי: הייתי רוצה לקרוא, לבקש, לדרוש או לתבוע, ואינני יודעת באיזו מלה להשתמש, מהות"ת להעניק איזה שהוא סיוע חד-פעמי לבית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב.

ענבל גבריאלי: מרפאת המומחים, שדיברתי עליה, נמצאת כרגע רק בתהליכי הקמה, והיא עדיין לא הוקמה והיא לא מכניסה כרגע שום סכום.

מל פולישוק-בלוך: את מבקשת לתת הזדמנות נוספת.

ענבל גבריאלי: לא לתת צ'אנס נוסף, אבל למנוע את הקריסה.

ענבל גבריאלי: תהליך הקריסה החל, אבל למנוע אותו לפחות כרגע כדי לאפשר להם למצוא את הפתרון, כשהם דווקא מדברים לקיים את היוזמה של שרת החינוך לגבי שכר לימוד דיפרנציאלי.

מל פולישוק-בלוך: לא נערבב בין שני הדברים.

ענבל גבריאלי: בין אם זה יתקבל ובין אם לאו, לפחות לגבי רפואת השיניים אולי כן יש מקום לקבוע מכסה מסויימת ואולי כן יש מקום לנסות לקבל את הטובים ביותר, כדי שבסופו של דבר יהיו לנו גם את הרופאים הטובים ביותר.

ענבל גבריאלי: (יו"ר הוועדה, חה"כ מ' פולישוק-בלוך, יוצאת מחדר הישיבות.

ענבל גבריאלי: )

משה גפני: מה שהיא אמרה מקובל עלי, וזה בסדר.

משה גפני: משפט שנאמר פה בדרך אגב, ואני חושב שהוא חלק נכבד מהדיון, הוא שהמציאות הזאת שאם ייסגר בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב משמעותה לגבי סטודנטים שירצו ללמוד רפואת שיניים היא שמי שתהיה לו יכולת יסע ללמוד בחוץ-לארץ וחלקם לא ישובו ויישארו בחו"ל.

משה גפני: משמעות העניין היא פגיעה ישירה ראשית - בעובדה הזאת שסטודנטים שעוסקים בתחום הזה יעזבו, שנית - מבחינת מה שישאר כאן, או שתהיה ירידה ברמת רפואת השיניים או שעלות רפואת השיניים תהפוך להיות גבוהה.

משה גפני: כולנו יודעים שכולם נזקקים לרפואת שיניים כולל השכבות החלשות.

משה גפני: מעבר לנושא האקדמיה, שאת דיברת עליו ואני מסכים איתך, המשמעות של העניין היא שתהיה פה פגיעה ישירה בציבור האזרחים בישראל, ואינני מדבר על העשירים שתמיד יסתדרו.

משה גפני: מעמד הביניים והשכבות החלשות ייפגעו במישרין כתוצאה מההחלטה הזאת.

יוסי שריד: מהי עלות סטודנט לרפואה?

יצחק חן: 40 אלף דולר לשנה.

יוסי שריד: כלומר, אחרי רפואת השיניים יבוא עניין הרפואה.

יוסי שריד: גם זה מאד יקר.

ענבל גבריאלי: ברצוני לשמוע קודם את חברי-הכנסת.

מרינה סולודקין: ממלאת-מקום יושבת-ראש הוועדה, אני מברכת על יוזמתךְ.

מרינה סולודקין: לדעתי, עלינו לקיים דיון לעומק.

מרינה סולודקין: נדהמתי מאד, כששמעתי שאוניברסיטת תל-אביב סוגרת את בית-הספר לרפואת שיניים.

מרינה סולודקין: אינני חושבת שזה נכון.

מרינה סולודקין: ראשית, אני מבקשת לקרוא לאוניברסיטת תל-אביב לא לסגור.

מרינה סולודקין: שנית, את צודקת שצריכים לפנות גם לות"ת.

מרינה סולודקין: אני חושבת שצריכים לבקש גם את עזרת הממשלה לא לסגור לתקופה מסויימת.

יוסי שריד: אם כך, העניין אבוד.

ענבל גבריאלי: זה לא בטוח.

מרינה סולודקין: תלוי מי פונה.

מרינה סולודקין: אנו עם חברת-הכנסת ענבל גבריאלי יכולים לעשות זאת.

מרינה סולודקין: אני גם מאד נגד הליכת סטודנטים למדינות אחרות, בזמן שהם יכולים לקיים את הלימודים כאן.

מרינה סולודקין: בנוסף, מדובר ברמת השירות בנושא זה.

מרינה סולודקין: אני שוב מדגישה שיש לפנות לשר הבריאות ולשר האוצר בנושאים האלה, ולאוניברסיטת תל-אביב - ללמוד מנסיון האוניברסיטה העברית שם זה מתאפשר.

מרינה סולודקין: איזה בית-חולים יש בתל-אביב?

ענבל גבריאלי: בית-החולים "איכילוב".

מרינה סולודקין: צריך גם לחשוב על הנושאים האלה.

מרינה סולודקין: אני מבקשת להכניס זאת להמלצות של הוועדה.

ענבל גבריאלי: פרופסור ישראל קפה, ראש בית-הספר לרפואת שיניים, בבקשה.

ישראל קפה: רוב הדברים, שנאמרו פה, נכונים.

ישראל קפה: העובדות כיום מדברות על כך שרפואת שיניים היא לא מה שהיה פעם - זה לא לעשות סתימות וכתרים.

ישראל קפה: כיום, רפואת שיניים זה רפואת הפה, מחלות הפה, טיפול בחולים סיסטמיים וטיפול בחולי לב ובחולי סרטן לפני ואחרי הטיפול.

ישראל קפה: אלה דברים שיכולים באמת להשפיע על הבריאות ועל מצב החולים האלה.

ישראל קפה: סגירת בית-ספר בתל-אביב מורידה ב-50% בערך את מספר רופאי השיניים בוגרי הארץ.

ישראל קפה: כיום, יש 47 בירושלים ו-40 בתל-אביב או משהו כזה.

ישראל קפה: לא רק שזה יוריד את מספר הבוגרים, זה יוריד את הרמה וזה יפגע בציבור.

ישראל קפה: הביקוש לרופאי שיניים בוגרי הארץ יעלה, וזה ימשוך את כל המחירים למעלה.

ישראל קפה: ברגע שבוגרי הארץ יעלו את המחירים, כל שאר רופאי השיניים אחריהם יעלו את המחירים.

מרינה סולודקין: מה עם השתלמויות?

ישראל קפה: עדיין לא הגעתי לזה.

ישראל קפה: אנשים שיסעו היום להונגריה, שזה מקום מקובל, או לפולין, מקבלים אוטומטית, אחרי שהם גומרים ללמוד, רשיון עבודה בשוק האירופאי המשותף.

ישראל קפה: חלק גדול מהם, אם לא רובם, לא יחזרו, כי לא תהיה להם שום סיבה.

ענבל גבריאלי: אם הם חוזרים, האם הם נדרשים לעבור כאן בחינה?

ענבל גבריאלי: ישראל קפה: כן, וזאת כמו בכל מדינה מערבית.

ענבל גבריאלי: לגבי הבחינה הראשונה, מה הם אחוזי ההצלחה ומה הם אחוזי המעבר?

ישראל קפה: אחוזי המעבר של בוגרי הארץ הם 100% או 99%, ופה ושם יש מישהו שנכשל.

ישראל קפה: לגבי אלה שבאים מהונגריה ורומניה, אחוזי המעבר הם בסביבות 30%-35%.

ישראל קפה: לגבי הבאים מהונגריה זה יותר, ולגבי הבאים מרומניה זה הרבה פחות, כך שקשה מאד לעשות ממוצע כללי.

דובר: 27%.

יוסי שריד: מהו המצב עכשיו?

יוסי שריד: איפה זה עומד?

יוסי שריד: האם האוניברסיטה קיבלה החלטה?

יוסי שריד: האם זה סופי?

ישראל קפה: אלך שלב שלב, אך קודם אענה לך.

ישראל קפה: האוניברסיטה קיבלה בשנה שעברה, בשנת הלימודים התשס"ה, החלטה לא לפתוח את הלימודים בשנה א' לרפואת שיניים.

ישראל קפה: אחרי משא ומתן איתם, פתחו את הלימודים ל-BMS שזה (bachelor of medical sciences); תכנית הלימודים תהיה זהה לרפואת שיניים, בתקווה שעד שהם יגיעו לשנה רביעית, לשנים הקליניות, אפשר יהיה לקבל אותם לשנה רביעית ולהמשיך את הלימודים.

ישראל קפה: כשזה חד-פעמי - ניחא, אך אם זה יהפוך למסלול קבוע - משמעות הדבר סגירת בית-הספר לרפואת שיניים.

ישראל קפה: סגירת בית-הספר היא לא רק אי-הכשרה של רופאי שיניים חדשים.

ישראל קפה: זה גם הפסקת קורסים, הפסקת השתלמויות והפסקת התמחות.

ישראל קפה: שני המקומות היחידים בארץ, פרט לכירורגיה, שיש בהם התמחות ברפואת שיניים, זה אוניברסיטת תל-אביב וירושלים.

ישראל קפה: אצלנו יש אפילו יותר מתמחים מאשר בירושלים, כאשר המתמחים משלמים שכר לימוד הרבה יותר גבוה.

ישראל קפה: אלה כבר לא סטודנטים, ואלה לא לימודים לתואר אקדמי.

יוסי שריד: אני רוצה להבין את ההגיון.

יוסי שריד: לימוד רפואת שיניים הוא יקר, אבל גם לימוד הרפואה יקר.

ישראל קפה: ההבדל העקרוני בין לימוד רפואה לבין לימוד רפואת שיניים הוא שהשנים הקליניות ברפואה נלמדות בבתי-חולים.

ישראל קפה: בתי-החולים משלמים את משכורות המתמחים, האחיות, התחבורה והכל.

ישראל קפה: משרד הבריאות והממשלה נושאים בנטל.

ישראל קפה: מספר ההרצאות קטן מאד, כך שההוצאה של האוניברסיטה על הלימודים האלה קטנה.

ישראל קפה: ברפואת שיניים כל הנטל נופל על האוניברסיטה, כי אין לנו בתי-חולים.

ענבל גבריאלי: האם נטל זה בעיקר החומרים והמעבדות?

ישראל קפה: הנטל הוא בעיקר שכר העבודה של המורים, הסגל האקדמי, הסייעות, הטכנאים וחומרים דנטליים.

ישראל קפה: אבל, הנטל הגדול ביותר הוא לרוב שכר העבודה.

ענבל גבריאלי: אם היה לכם בית באיזה שהוא בית-חולים--

ישראל קפה: --ובית החולים היה משלם לי את המשכורת כמו שהוא משלם לדיקאן הפקולטה בירושלים, לא היתה בעיה.

ישראל קפה: להפך, בירושלים זה עוד יותר טוב; האוניברסיטה לוקחת שכר לימוד, ו"הדסה" משלמת את שכר המורים, כך שמרויחים משני הכיוונים.

ישראל קפה: כיום אין בעיות לבית-הספר לרפואת שיניים ב"הדסה" ירושלים בתחזוקת בית-ספר.

ענבל גבריאלי: האם כרגע קיימת איזו שהיא החלטה לגבי שנת הלימודים הבאה?

ישראל קפה: לגבי שנת הלימודים הבאה, אחרי מאבק באמת גדול נפתחה ההרשמה לרפואת שיניים עם הערת אזהרה שקבלת סטודנטים לרפואת שיניים תלויה בתקציב המדינה.

ענבל גבריאלי: האם זה אותו מספר שדיברתי עליו?

ישראל קפה: כן.

ישראל קפה: רצו להוסיף עוד שהאלטרנטיבה היא פתיחת BMS - תכנית בת שלוש שנים של bachelor of medical sciences - ואנו התנגדנו מפני שאנו חושבים שצריך לפתוח הרשמה ללימודי רפואת שיניים.

ישראל קפה: אחרת, הפירוש הוא לסגור את בית-הספר בלי להגיד שסוגרים אותו, וזה חבל.

ישראל קפה: כרגע, עזרה חד-פעמית אולי תעזור באופן חד-פעמי, אבל הפתרון פה צריך להיות יותר יסודי.

ישראל קפה: כאשר דובר על שכר לימוד דיפרנציאלי, היו צריכים לדבר גם על הלוואות ומתן אפשרות לסטודנטים חסרי יכולת.

יוסי שריד: חבל.

יוסי שריד: זה לא יהיה.

יוסי שריד: זה לא אקטואלי.

יוסי שריד: זה חזון לעתיד לבוא, והחזון הוא לא חזון והעתיד הוא לא עתיד.

ישראל קפה: כרגע, זה ירד מהפרק.

ישראל קפה: כלומר, אנו חזרה בצרה.

מרק ליטנר: אני פרופסור מרק ליטנר, יושב-ראש המועצה המדעית של רופאי השיניים.

מרק ליטנר: בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב הוא אחד המובילים של מצויינות.

מרק ליטנר: הוא מכשיר רופאים צעירים שהם נחוצים מאד כמובילים של המקצוע בארץ.

מרק ליטנר: הוא מהווה מוקד חשוב לפתרון בעיות רפואיות.

מרק ליטנר: עם סגירתו של בית-הספר הזה, לא יהיה פתרון לבעיות רפואיות לאזרחי מדינת ישראל, שכן באותו רגע סגרנו גם פתרונות רפואיים בתחום הדנטלי, ואני מדבר ברצינות גמורה על סרטן חלל הפה ועל הרבה מאד מחלות שאולי לא כולנו כאן מודעים להן.

מרק ליטנר: הן לא ימצאו פתרון במסגרות של בתי-חולים, כי אין בבתי-חולים מסגרות כאלה.

מרק ליטנר: בעיות הכשרת מומחים - כרגע אני מדבר כיושב-ראש המועצה המדעית - מדינת ישראל חסרה, בצורה משוועת, מומחים בתחומי רפואת השיניים כמו מומחים למחלות חניכיים, מומחים לרפואת הפה, מומחים לפתולוגיה ומומחים לרפואת שיניים לילדים.

מרק ליטנר: אנו כרגע חייבים לתת את הדעת, כמדינה, על כך שצריך לעשות משהו ודחוף.

מרק ליטנר: חסרים לנו מאות מומחים לעומת ארצות מפותחות בעולם.

יוסי שריד: רפואת הפה זה לא אתם - נכון?

מרק ליטנר: זה אנחנו.

יוסי שריד: אני מחשיב את עצמי כמומחה גדול ברפואה מנקודת מבטו של פציינט, אך לפעמים פציינטים מבינים לא פחות מרופאים.

ישראל קפה: רפואת שיניים היא תחום ברפואת שיניים.

ישראל קפה: לדוגמא, אני מומחה ברפואת הפה.

יוסי שריד: אבל, האם רפואת הפה היא לא במסלול של רפואה?

מרק ליטנר: לא.

מרק ליטנר: זה במסלול של רפואת שיניים.

יוסי שריד: אם כך, רפואת הפה היא כן בבתי-חולים.

ישראל קפה: לא.

ישראל קפה: אין.

מרק ליטנר: לא.

מרק ליטנר: יש כירורגיה.

מרק ליטנר: משרד הבריאות אינו מתקצב מחלקות כאלו בבתי-חולים.

מרק ליטנר: בבתי-חולים יש מחלקה אחת בתחום הדנטלי, והיא כירורגיית פה ולסתות.

מרק ליטנר: רפואת הפה היא אנשים שמאבחנים ועוסקים בטיפול במחלות חלל הפה.

מרק ליטנר: בנוסף להכשרת מומחים בבית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב, אנו גם דואגים להשתלמויות, להרמת הרמה ולשמירה על איכות מקצועית של הרופאים.

מרק ליטנר: אנו מהווים באוניברסיטת תל-אביב מוקד חשוב מאד להשתלמויות ולשמירת הרמה הנאותה.

מרק ליטנר: גיל הרופאים בארץ מבוגר מאד.

מרק ליטנר: כרגע יש איזה שהוא עודף במספר רופאי השיניים, אבל רוב רובם מבוגרים ותוך זמן קצר הם ייצאו ממעגל העבודה ואנו נישאר בחסר גדול מאד - דבר שיקפיץ את עלות הטיפול שהוא דבר מובן מאליו.

מרק ליטנר: על כן, לדעתי, סיוע חד-פעמי לא יכול להיות פתרון.

מרק ליטנר: אנו חייבים להיות מספיק אמיצים ולדרוש מהממשלה תמיכה נאותה, כאשר אנו עושים את החשבון המדוייק של התמיכה שנדרשת מקיום בית-ספר לרפואת שיניים.

מרק ליטנר: לא ניתן לתת 40 אלף שקל ולהגיד: "זהו, אתם תסתדרו".

מרק ליטנר: אנו לא יכולים להסתדר.

מרק ליטנר: ההוראה של רפואת שיניים יקרה.

מרק ליטנר: אם אנו רוצים רופאי שיניים במדינת ישראל, אנו חייבים לשים את היד בכיס, להוציא את הכסף ולהכשיר את הרופאים, ולא לעשות משהו שמצד אחד - גורם נזק אדיר לפעילות של בית-הספר ומצד שני - כל הזמן מעמיד בשאלה האם בית-הספר ייסגר מחר או לא.

יוסי שריד: מכיון שרפואת הפה מאד התפתחה, וזה כבר לא מה שפעם תפשנו כרפואת שיניים, כסתימה או משהו, האם באירופה, לדוגמא, זה לא התחיל להיטמע גם בבתי-חולים?

מרק ליטנר: לא.

יוסי שריד: האם זה עדיין במסגרת קליניקה פרטית?

מרק ליטנר: חבר-הכנסת שריד, אנו, במדינת ישראל, חלוצים בתחום הזה, ואנו בין המדינות הבודדות שהענף הזה התפתח בה בצורה טובה.

יוסי שריד: הנושא נראה לי קצת אנומלי.

מרק ליטנר: זה נכון.

מרק ליטנר: אני מסכים איתך ב-100%.

ישראל קפה: כל הפה הוא לא בשירותי הבריאות או בסל הבריאות.

ישראל קפה: מה לעשות?

ישראל קפה: (יו"ר הוועדה, חה"כ מלי פולישוק-בלוך, חוזרת לחדר הישיבות.

ישראל קפה: )

מרק ליטנר: לבית-הספר לרפואת שיניים יש קרדיט חשוב מאד.

מרק ליטנר: בית-הספר לרפואת השיניים באוניברסיטת תל-אביב היא מוקד למצויינות אשר הכשיר בוגרים מעולים שמהווים היום אנשי מפתח במקצוע.

מרק ליטנר: בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב הוא המוסד היחידי בעולם שדאג לכך שבעת המצוקה שהיתה במדינת ישראל של רופאי שיניים, לפני יותר מעשור, החתים וקיים הוראה תוך כדי התחייבות של הבוגרים שהם ישרתו ביישובי ספר ובמקומות נידחים שלא ניתן היה למצוא בהם רופאי שיניים אפילו בכל כסף שרצינו.

מרק ליטנר: היום, יש את בוגרי בית-הספר בדימונה, באילת, בראש-פינה בכל מקום בארץ, והם משרתים את האוכלוסיה.

מרק ליטנר: אני חושב שאסור לסגור מפעל כזה, וצריך לעשות הכל כדי שהמפעל הזה ימשיך ויתקיים.

יוסי שריד: יחד עם זאת, לפי הנתונים שלכם, לכמה אזרחים במדינת ישראל אין שום נגישות לרפואת שיניים?

יוסי שריד: 70%?

מרק ליטנר: זה ירד.

יצחק חן: יש נתונים לגבי מי שמגיע באופן קבוע, וזה עלה מ-28%.

יוסי שריד: כשלאדם כואבת השן והוא יוצא מדעתו, הוא הולך לרופא שיניים.

יוסי שריד: אבל, אנו מדברים על טיפול רציני בשיניים.

יוסי שריד: על כמה מדובר?

יוסי שריד: 70%?

יצחק חן: אין נתונים כאלה.

יצחק חן: מי שבאופן קבוע מגיע לרופא שיניים זה 50%.

ישראל קפה: חילקתי חומר כתוב - תיק שלם.

ישראל קפה: השארתי אותו ליושבת-ראש הוועדה, אבל אני מבקש שחברי הוועדה יקבלו את החומר.

שלמה גרוסמן: היושבת-ראש, חברי-כנסת נכבדים, נושא רפואת השיניים הוא אכן נושא מאד רגיש וחשוב, וות"ת והמועצה להשכלה גבוהה בתכנון, בזמנו - אני חושב שחבר-הכנסת יוסי שריד היה אז שר החינוך - עמדו על כך שיהיו שני בתי-ספר לרפואת שיניים במדינת ישראל, כי מבחינה אקדמית חייבת להיות תחרות כדי להפרות את הנושא ולקדמו.

משה גפני: מה זאת אומרת: בזמן יוסי שריד?

יוסי שריד: גם אם זה לא נכון,--

מל פולישוק-בלוך: --זה נשמע טוב.

יוסי שריד: אלמלא זה קם, זה היה קם.

שלמה גרוסמן: לא מיד הוקם בית-הספר לרפואת שיניים.

שלמה גרוסמן: זה לקח קצת זמן.

דובר: זה הוקם ב-1975.

שלמה גרוסמן: אני חושב, שנשמת אפה של האקדמיה היא תחרות, ולכן ות"ת עומדת על כך שבמדינת ישראל יתקיימו לפחות שני בתי-הספר לרפואת שיניים, קרי באוניברסיטה העברית ובאוניברסיטת תל-אביב.

שלמה גרוסמן: אנו נמצאים היום בדיונים די כבדים עם אוניברסיטת תל-אביב בעקבות המצב הכלכלי הקשה אליו האוניברסיטה נקלעה.

שלמה גרוסמן: כידוע לכם, ות"ת, בהסכם הרב-שנתי, עומדת על פיתוח תכניות הבראה למספר מוסדות שעמדו בפני קריסה, כאשר אוניברסיטת תל-אביב היא אחת מהם, ואני שמח שאנו מסוגלים, בדיונים הללו - מקווים כך לפחות - להביא את האוניברסיטה לכלל איזון תקציבי בשנת התשס"ח ומכאן להבא האוניברסיטה תהיה מאוזנת ותוכל להתפתח הלאה.

מל פולישוק-בלוך: זה בעוד שלוש שנים.

משה גפני: כשמשרד החינוך הציג את התוספת לאוניברסיטאות, והוא הביא את הדוגמא הזאת.

משה גפני: הוא קיצץ, ואחרי זה הוא אמר: "בשלוש שנים אנו מוסיפים".

שלמה גרוסמן: מכל מקום, ברור שנושא רפואת שיניים כשלעצמו הוא נושא יקר מאד.

שלמה גרוסמן: חבר-הכנסת שריד, העלות הקלינית היא 40 אלף דולר לשנה לסטודנט.

שלמה גרוסמן: כלומר, שלוש השנים הקריטיות בכל הנושא אינן שלוש השנים הראשונות שבהן לומדים את הלימודים הבסיסיים שהם בסך-הכל די אחידים לכל תחומי הרפואה.

שלמה גרוסמן: כדי להראות לכם את ההפרש, אני אומר שאנו מתקצבים סטודנטים לרפואה ב-27 אלף שקל בתואר ראשון, ו-44 אלף שקל בתואר שני.

יוסי שריד: מה זה תואר שני ברפואה?

מל פולישוק-בלוך: לא (הוא עונה=) בכלל.

מל פולישוק-בלוך: סטודנט.

ישראל קפה: יש BA.

ישראל קפה: B.

ישראל קפה: medical sciences, ו-MD זה תואר שני.

יוסי שריד: בסדר, אבל הרופא הוא לא רופא עד שהוא לא גומר את הכל.

מל פולישוק-בלוך: אצלם, מבחינת תקצוב, זה מחולק.

דובר: התעריף טיפה שונה מתחום לתחום.

שלמה גרוסמן: 27 אלף שקל לתואר ראשון, ו-44 אלף שקל לתואר שני.

שלמה גרוסמן: אין ספק שברפואת שיניים ההוראה מאד פרטנית, ופרופסור קפה תיאר זאת.

שלמה גרוסמן: יהודית גידלי: האם מהשנה הראשונה ברפואת שיניים זה 44 אלף דולר לשנה?

שלמה גרוסמן: לא.

שלמה גרוסמן: מדובר על השנים הקליניות.

שלמה גרוסמן: שלוש השנים הראשונות מכוסות ואין בעיה.

שלמה גרוסמן: הבעיה היא לגבי שלוש השנים הקליניות שם הרפואה היא הכי פרטנית שקיימת בכל התחומים האקדמיים - הרביעית, החמישית והששית.

שלמה גרוסמן: הבעיה שלנו היא השנים הרביעית, החמישית והששית.

שלמה גרוסמן: הייתי אומר שבתחומים מסויימים זה כמעט מרצה פר-סטודנט או פר חמישה סטודנטים.

דובר: בכירורגיה זה אחד על אחד.

שלמה גרוסמן: זו עלות יקרה מאד, שגם ות"ת אף פעם לא הביאה זאת בחשבון כשהיא חישבה לפי התפוקות של הסטודנטים.

שלמה גרוסמן: כפי שנאמר פה, ירושלים פתרה את הבעיה ע"י זה ש"הדסה" משתתפת בעלויות.

שלמה גרוסמן: אם אתם שואלים אותי מהו הפתרון, וברצוני להיות תכליתי כאן, ראשית, אנו לא ניתן לבית-הספר לרפואת שיניים להיסגר.

שלמה גרוסמן: אני אומר זאת בתור הצהרה של ות"ת.

מל פולישוק-בלוך: כבר היה שווה להתכנס כאן.

שלמה גרוסמן: אני חושב שבמשא ומתן עם אוניברסיטת תל-אביב אנו נעמוד על כך שתימצא הדרך להמשך תקין של בית-הספר.

שלמה גרוסמן: אם אתם שואלים מהם המקורות, הרי שהמקורות צריכים להיות מצד אחד - הסטודנטים, ומצד שני - המרצים שמוכנים היום לתרום.

שלמה גרוסמן: הם התחייבו לתרום את חלקם.

ישראל קפה: הם גם התחייבו לתת שש שעות עבודה שבועיות בהתנדבות במרפאה של הסטודנטים.

ישראל קפה: ההכנסות תיכנסנה לאוניברסיטה.

שלמה גרוסמן: אני חושב שזה יפה מאד.

שלמה גרוסמן: ההתייעלות של האוניברסיטה היא גם הנושא.

שלמה גרוסמן: היושבת ראש יודעת שאנו בודקים את התעריפים, ואני חושב שות"ת תבדוק שוב את תעריף רפואת שיניים בעתיד.

שלמה גרוסמן: בכל זאת, לא נוכל לעמוד בסכום כזה.

שלמה גרוסמן: אני חושב שאם היתה באה מהוועדה פניה מיוחדת לאוצר להקצות, למרות שחבר-הכנסת שריד מפקפק בכך,- - -

יוסי שריד: לא.

יוסי שריד: חברת-הכנסת סולודקין תפתור את הבעיה.

שלמה גרוסמן: אם היתה באה להקצות משאבים נוספים, צבועים, לתחום הזה בגלל הבעייתיות שקיימת בו והעלויות היקרות, אני חושב שזה אחרת.

מל פולישוק-בלוך: יש לכם תקציב גדול מאד של כמה מיליארדים, ואתם יכולים להשקיע קצת יותר בשיניים.

מל פולישוק-בלוך: אי-אפשר רק להגיד לאחרים לעשות.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר "תִפְנו לְ-".

מל פולישוק-בלוך: פנינו אליכם באחת הישיבות הראשונות, אולי בישיבה השניה שאני קיימתי כיושבת-ראש הוועדה, וביקשנו מכם כל מיני דו"חות לגבי התנהלות שלכם, תקצובית ותכנונית, לגבי חלוקת כספים והיערכות ובמיוחד משכורות בהשכלה הגבוהה.

מל פולישוק-בלוך: מאז, לא קיבלנו שום דיווח מכם למרות שביקשנו.

מל פולישוק-בלוך: יתירה מכך, גם כל נסיונותי להיפגש איתכם, איתך באופן אישי ועם הצוות שלך, עלו בתוהו.

מל פולישוק-בלוך: לפני שאתם באים בטענות לגורמים אחרים, בואו ונראה איך אתה, כמי שעומד בראש ות"ת - אני רוצה להזכיר לך שזה גם תקצוב וגם תכנון - עוזר לנו להעביר את ההחלטות הנכונות.

מל פולישוק-בלוך: ברגע שיש לנו ניתוק יותר מדי ארוך של כמה חודשים, זה לא מועיל למערכת.

שלמה גרוסמן: אני מתפלא שלא קיבלת את הנתונים, כי חבר-הכנסת שריד פנה פרטנית וקיבל.

מל פולישוק-בלוך: אינני צריכה לפנות פרטנית.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך, בראשותי, באופן הכי פורמלי והכי רשמי, כהחלטת ועדה, פנתה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא דבר פרטי שלי.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך ביקשה זאת.

שלמה גרוסמן: בסדר גמור.

שלמה גרוסמן: את צודקת.

משה גפני: לפני שאתה משיב, אני מבקש להוסיף משהו.

משה גפני: הוועדה יכולה לפנות, אבל זה יהיה לא רציני, מכיון שהוועדה דנה על תקציב העמותות להשכלה גבוהה ועל הות"ת והיו דיונים עם משרד האוצר.

משה גפני: אם אנו נפנה אליהם ונגיד להם "תעבירו כסף צבוע לות"ת כדי להחזיק את בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב", הם לא ייענו לבקשתנו והם אף קצת יצחקו עלינו ויגידו שאנו אנשים לא רציניים.

משה גפני: מה שאתה אמרת קודם היה נכון.

משה גפני: הות"ת צריך להיות בעניין על מנת לעשות הכל שבית-הספר לא ייסגר.

משה גפני: ההחלטה היא בידיים שלכם.

משה גפני: מה הוועדה יכולה לעשות?

משה גפני: היא יכולה לפנות לממשלה, ולא רק למשרד האוצר, ולהגיד שבתכנון ארוך טווח צריך לקחת את העניין הזה בחשבון והוועדה תיקח זאת בחשבון.

משה גפני: אבל, התקציב הוא ברשותכם.

משה גפני: היה דיון על זה.

משה גפני: אנו לא יכולים לבוא, כל פעם שיהיה דיון על איזה שהוא נושא שקשור למוסדות להשכלה גבוהה או קשור גם למקומות אחרים, ולהגיד: "מה שסיכמנו - סיכמנו.

משה גפני: עכשיו, אנו רוצים עוד משהו פרטני".

משה גפני: זה דבר שיהיה לא-רציני מצידנו.

מל פולישוק-בלוך: בהמשך לדברים האלה, ברצוני לומר לך שכן פניתי לאוצר, לראש אגף התקציבים וגם למנכ"ל, בשיחה אישית, ואמרתי לו: "למרות מה שנאמר, תתנו קצת יותר".

מל פולישוק-בלוך: הוא אומר: "אם אתם כל פעם תבקשו משהו נוסף לדבר כזה או דבר כזה, אנו לא נעשה תכנית לטווח ארוך.

מל פולישוק-בלוך: סוף-סוף יש לנו כאן תכנית לטווח ארוך".

מל פולישוק-בלוך: פעילותנו כמכלול צריכה להיות שאנו דורשים שזה לא יהיה 5.5 מיליארדים אלא 7.5 מיליארדים.

מל פולישוק-בלוך: אבל, זה בדיוק התפקיד שלכם - לחלק נכון את הכסף.

מל פולישוק-בלוך: יוסי שריד: למרות כל מה שנאמר, אולי בכל זאת יהדות התורה תיקח זאת ברגע האחרון.

מל פולישוק-בלוך: האם אתה מתכוון לומר שהיא תיתן להם חלק מה-290 מליון שקל?

משה גפני: חיכיתי לשאלה הזאת, ולא רציתי לומר זאת ביוזמתי.

משה גפני: הוכח, שכאשר יהדות התורה בקואליציה תקציב המוסדות להשכלה גבוהה הוא גבוה יותר מאשר כאשר שינוי בקואליציה.

משה גפני: כשאנו היינו בקואליציה, התקציב היה הרבה יותר גדול.

מל פולישוק-בלוך: אם כך, יש תקוה.

יוסי שריד: חבר ה כנסת גפני, לצערי, אני מסכים איתך.

מל פולישוק-בלוך: חבר-הכנסת גפני, אם כך, אפשר לסיים את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אתם תדאגו לכספים.

משה גפני: לא.

משה גפני: אנו עם רגל בפנים ורגל בחוץ.

משה גפני: זה עדיין לא ברור.

שלמה גרוסמן: אנו יושבים בקפידה רבה עם המוסדות לגבי חלוקת התקציב.

שלמה גרוסמן: ברור שהתקציב - עם כל היותו תקציב משמעותי לחומש - עדיין לא עונה על כל הדרישות.

שלמה גרוסמן: יש דרישות מחקריות שונות, וכל אחד יודע שכשהשמיכה קצרה יהיה קשה בדיוק לפרוש אותה על כולם.

שלמה גרוסמן: מכל מקום, כפי שאמרתי, אנו רואים ברפואת השיניים נושא חשוב ומרכזי.

שלמה גרוסמן: אנו לא ניתן שזה יקרה, ואנו נעשה כל מאמץ.

שלמה גרוסמן: אני חושב שהפתרון הוא מה שאמרנו שפה יש מספר גורמים, וחשוב מאד שיקחו בחשבון גם בוועדה החשובה הזאת את הנושא שמצד אחד זה הסטודנטים ומצד שני זה הסגל, וגם ות"ת תיתן את חלקה.

משה גפני: פרופסור קפה, למה אינכם נצמדים, כמו האוניברסיטה העברית, לאיזה שהוא בית-חולים שיקח זאת על עצמו?

ישראל קפה: אין בית-חולים שרוצה לקחת זאת.

ענבל גבריאלי: האם היתה פניה שלכם, למשל, לבית-החולים "איכילוב"?

ענבל גבריאלי: ישראל קפה: בית-החולים "איכילוב" לא יכול לארגן כסאות לסטודנטים לרפואת השיניים ולהתחיל לשלם משכורות לסגל האקדמי והכל בלי שיש לו גיבוי.

ענבל גבריאלי: בית-החולים "איכילוב" הוא affiliated אלינו, ואנו עושים עכשיו סינוף של המחלקה לכירורגיה בבית-ספר.

ענבל גבריאלי: אבל, זה פתרון לסטודנט שיוצא לתורנות.

מל פולישוק-בלוך: אם יהיו כוחות משותפים והם יתנו את חלקם ואחרים יתנו את חלקם, אולי בית-החולים "איכילוב" כן יסכים לשתף פעולה ברוח כזו.

מל פולישוק-בלוך: זה לא שהכל יפול עליו.

ישראל קפה: צריך לשאול את גבי ברבש.

ישראל קפה: בשיחות שלנו הוא לא רצה.

יצחק חן: כל עוד ב"איכילוב" אין את ארגון נשות "הדסה" והכסף שבא משם, "איכילוב" לא יקח שום דבר.

ישראל קפה: מה שהייתי מבקש הוא שתיפתח שנה א' ברפואת שיניים.

מל פולישוק-בלוך: אנו מבינים שזה יקרה.

ישראל קפה: השנה לא נפתחה שנה א' ברפואת שיניים, ויש סכנה שבשנה הבאה גם לא תיפתח.

ישראל קפה: פה הפניה שלי לות"ת.

ענבל גבריאלי: פרופסור גרוסמן אמר שהוא לא יתן לזה להיסגר.

ישראל קפה: לא לתת לזה להיסגר הן מלים כלליות.

ישראל קפה: הייתי הולך יותר למשהו יותר ספציפי - שההרשמה תהיה לרפואת שיניים וששנה א' ברפואת שיניים תיפתח.

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים יש בשנה?

ישראל קפה: כרגע, יש בסביבות 40 תלמידים, ובשנה ב' יש 52 תלמידים כי השכלנו להגדיל את מספר התלמידים בלי להגדיל את מספר המורים.

ישראל קפה: לגבי העתיד, השנה לא רצו כל כך להירשם, כי כל אחד אמר: "הולכים לסגור את בית-הספר - למה שאירשם לבית-ספר שהולכים לסגור אותו?".

שלמה גרוסמן: אנו במשא ומתן עם תל-אביב, ולא כדאי לכבול את ידינו כי אנו בכל זאת לוחצים על התייעלות, ואני חושב שזו גם מטרת הוועדה שהם יתייעלו.

מל פולישוק-בלוך: פרופסור גרוסמן, התייעלות משמעה לא חיסול כללי.

שלמה גרוסמן: אני אמרתי זאת.

ישראל קפה: אינני יכול לבקש מאדם שהוא מרצה צעיר אצלי לבוא ולתרום והכל, כשהוא יודע שבעוד שלוש שנים זה ייסגר.

ישראל קפה: לשם מה שהוא יעשה זאת?

שלמה גרוסמן: זה לא ייסגר.

ישראל קפה: בסדר.

ישראל קפה: זה מה שאני רוצה שייצא מפה.

יוסי שריד: ראיתי שאיחדו כבר את החוג לספרות כללית עם ספרות עברית.

ישראל קפה: איחדנו שלושה חוגים בבית-הספר לרפואת שיניים בלי לדבר על זה.

ישראל קפה: היה איחוד כזה ברפואת שיניים, ואף אחד לא דיבר על זה.

ישראל קפה: המחלקה לרפואת שיניים משמרת, המחלקה לרפואת שיניים משקמת-פרוטטיקה, והמחלקה למדעי ההתנהגות אוחדו למחלקה אחת, כדי לחסוך בתקנים.

ישראל קפה: יש התייעלות, אבל לא דיברו על זה.

ישראל קפה: לא עשו בזה מזה רעש, אלא אמרו: "זה בסדר.

ישראל קפה: זו רפואת שיניים".

שלמה גרוסמן: אוניברסיטת תל-אביב הגישה תכנית חדשה לקונצפציה חדשה לרפואה, שבה היא מבקשת שכל הלימודים יחולקו כפי שזה נהוג בארצות-הברית ובאירופה: שלוש שנים לימודים כלליים פרה-מדיקל, ולאחר מכן התמחות.

שלמה גרוסמן: יכול להיות שגם זה יכלול את כל נושא הרפואה כולל רפואת שיניים.

מל פולישוק-בלוך: זה יחסוך לכם הרבה כספים.

שלמה גרוסמן: בדיוק.

שלמה גרוסמן: זה גם יפתור את הבעיה.

שלמה גרוסמן: זה יקל על הבעיה.

שלמה גרוסמן: יצחק חן: אני דוקטור יצחק חן, יושב-ראש הסתדרות רפואת שיניים.

שלמה גרוסמן: אני חושב שאני בדיון לצורך הזה הכי אובייקטיבי שיכול להיות, כי לכאורה הייתי צריך להיות מעוניין שבית-הספר ייסגר; ככל שיש פחות רופאים לאיגוד מקצועי זה יותר טוב, כי המחירים יותר גבוהים והרופאים יותר מסתדרים.

שלמה גרוסמן: אני עומד פה ביחד עם חברים ונלחם עבור זה שבית-הספר לא ייסגר.

שלמה גרוסמן: ממה ששמעתי פה מהות"ת, ואני מבין שזה לא עסק פרטי של פרופסור גרוסמן, אני מאד פסימי.

שלמה גרוסמן: אני מקבל את מה שאמר חבר-הכנסת יוסי שריד.

שלמה גרוסמן: מה קורה כאן?

שלמה גרוסמן: ברור שאם עלות הסטודנט היא 40 אלף דולר ובפועל משולמים 10,000 דולר, 30 אלף דולר מדי שנה הם הגרעון.

שלמה גרוסמן: אפשר לדבר יפה וגבוה, אך בלי פתרון יסודי זה לא יפתור את הבעיה.

שלמה גרוסמן: אנו חיים בתוך מדינת ישראל.

שלמה גרוסמן: עד שיימצא הפתרון, עד שזה רוצה לעמוד בווועדה ואחר כן רוצה ולאן ות"ת שולח אותנו, ונלך לפה ונלך לשם - ייסגר בית-הספר.

שלמה גרוסמן: אני כמו ילד שעומד ואומר: "בית-הספר ייסגר.

שלמה גרוסמן: הוא כבר סגור מהשנה שעברה"; ברגע שלא קיבלת את הסטודנטים לשנה ראשונה, בשבילי בית-הספר סגור.

שלמה גרוסמן: למה?

שלמה גרוסמן: לא פיזית מבחינת בית-הספר, אלא אותם לקוחות, אותם מרצים, הטובים ביותר שיש לנו ברפואת השיניים, יושבים באוניברסיטה, מפסידים כסף מבחינה כלכלית מפני שבמרפאה כל אחד מהם היה מרוויח הרבה יותר.

שלמה גרוסמן: למה אני נלחם, ואני מתכוון להסתדרות רופאי השיניים?

שלמה גרוסמן: אנו נאבד את המקור העיקרי שבו רופאי השיניים שלנו לומדים, מתקדמים ושומרים על רפואת שיניים בין המובילות בעולם.

שלמה גרוסמן: ברגע שיושב שם פרופסור או מנהל מחלקה ומבחינה כלכלית מבזבז את הזמן ויודע שבית-הספר הולך להיסגר, אין סטודנטים, אין לו את הפרופסורה ואין לו קתדרה - הוא יְפתח את הקליניקה הפרטית שלו וירוויח שם כסף.

מל פולישוק-בלוך: כמו שאתה אומר, את ההשתלמות אתם עושים שם ואתם ניזונים משם, והקשר הזה חשוב לכם מאד.

מל פולישוק-בלוך: האם אתם בעצמכם תורמים למערכת הזאת?

מל פולישוק-בלוך: כמה?

יצחק חן: כן.

יצחק חן: הקמתי קרן של רבע מליון דולר, כשכל שנה אנו מעבירים לבתי-ספר כסבסוד ללימודי רופאי שיניים על מנת לעודד אותם ללכת ללמוד.

יצחק חן: לפי מה שמעתי פה מות"ת כעצות - סליחה, זה לא אישי - "לכו לפה, ולכו לשם", חבל על הזמן.

יצחק חן: מה יהיה לפי מה שפה נשמע ואולי לא לקחתם לתשומת לבכם?

יצחק חן: אמרו שיש דיון עם האוניברסיטה, ואני יודע מה בדיוק יהיה ואני חושב שתסכימו אתי.

יצחק חן: יגידו לאוניברסיטה: "אנו נתנו לכם, לאוניברסיטת תל-אביב, 700 מליון שקל?

יצחק חן: אם אתם חושבים שבית-הספר לרפואת שיניים הולך להיסגר, קחו 100 מליון שקל ותשימו שם, ובית-הספר לא ייסגר".

יצחק חן: תאמינו לי שזו תהיה ההחלטה.

יצחק חן: מה שיוצא מכל הדיון וכל ההחלטות הוא שיגידו לאוניברסיטת תל-אביב: "תקחו את ה-100 אלף דולר או 100 מליון ותשקיעו בבית-הספר לרפואת שיניים".

יצחק חן: מה יהיה?

יצחק חן: אם לא ייסגר בית-הספר לרפואת השיניים - ייסגר בית-הספר לפיזיקה.

יצחק חן: גם השנה לא נרשמו תלמידים, כלומר כבר שנתיים אין לנו רפואת שיניים.

יצחק חן: צריך פתרון מיידי היום.

יצחק חן: קודם כל צריך לבוא פתרון מהות"ת כתוספת ספציפית אך ורק לרפואת שיניים.

יצחק חן: אל תתנו זאת לאוניברסיטה, כי האוניברסיטה יכולה לקחת זאת ולתת זאת לפילוסופיה או למחלקה אחרת.

יצחק חן: תתנו לשנתיים האלה לעזור, מפני שהוועדה לרפורמה כזו או אחרת, ואינני יודע מה יהיה, לא תפתור את הבעיה לפני שיעברו כמה שנים.

יצחק חן: לבנות בית-ספר לקח 30 שנה, ולהרוס אותו יקח בדיוק שנה אחת.

מל פולישוק-בלוך: כמה כסף צריך כדי להחזיק את העניין לא פר-תלמיד אלא עכשיו?

מל פולישוק-בלוך: ישראל קפה: לפי מה ששלטונות האוניברסיטה אומרים, מדובר כרגע בחסר של 10 מליון שקל לשנה, שזה כשני מליון דולר לשנה.

מל פולישוק-בלוך: וזאת, למרות שאנו אף פעם לא נכנסנו לגרעון, ובית-הספר תמיד גומר כל שנה בעודפים לעומת התקציב שהוא מקבל.

מל פולישוק-בלוך: התקציב הזה מסובסד, בנוסף לשכר הלימוד וההכנסות שיש לבית-הספר, בעוד בערך 10 מליון שקל מאוניברסיטת תל-אביב.

מל פולישוק-בלוך: זה הסכום שחסר.

יוסי שריד: אני מפנה את דבריי בעיקר לפרופסור גרוסמן.

יוסי שריד: בית-הספר הזה קיים 30 שנה.

יוסי שריד: 30 שנה בית-הספר היה חי, פתוח, ואיכשהו אף אחד לא ממש התמוטט.

יוסי שריד: דוקטור חן צודק.

יוסי שריד: לא צריך להתמצא בבית-ספר לרפואה או לרפואת שיניים.

יוסי שריד: כל בר-דעת מבין שכאשר לא רושמים רופאים לכיתה א' בבית-ספר יסודי, בית-הספר הזה אחת דתו להיסגר גם אם הוא לא נסגר באופן רשמי.

יוסי שריד: אם שנתיים אנו שומעים שהחרב מתהפכת ואין בפועל הרשמה או שמדובר בהרשמה מותנית, תלויה ועומדת, אז למעשה הפור כבר נפל ובית-הספר הולך ומתנוון והולך ונובל ואף אחד גם לא מוכן להשקיע בבית-ספר נובל - לא רק להשקיע משאבים אלא גם לא מוכן להשקיע את עתידו.

יוסי שריד: שומר נפשו ירחק, שומר שיניו ירחק או שומר הקריירה המקצועית שלו ירחק.

יוסי שריד: הכל יתרחקו.

יוסי שריד: לכן, מדובר בדבר דחוף מאין כמוהו.

יוסי שריד: היתה לי פעם סמכות והייתי בא בדברים עם גורמים שונים, ובכלל זה עם הות"ת והמל"ג, שכמו כל שר חינוך היה לי הכבוד לעמוד בראש המועצה להשכלה גבוהה.

יוסי שריד: אני תמיד מייעץ לאנשים להתחיל מהסוף, כי כשמתחילים מהתחלה מתבלבלים נורא בדרך כמו שכתוב בספרי הקודש שלנו: "אל תרגזון בדרך" בעניין יוסף.

יוסי שריד: בדרך מתרגזים, ואז מתבלבלים.

משה גפני: נאמר: "ויאמר אליהם אל תרגזו בדרך".

יוסי שריד: צריך להתחיל מהסוף.

יוסי שריד: אינני חושב שות"ת או כל אחד אחר לצורך העניין באוניברסיטת תל-אביב יכולים בכלל לסגור, במצב הנוכחי, בית-ספר לרפואת שיניים.

יוסי שריד: זה לא מתקבל על הדעת.

יוסי שריד: זו גם תהיה תעודת עניות לות"ת.

יוסי שריד: אני חושב שגם לא היית רוצה שבימיך, כראש ות"ת, יירשם שנסגר בית-ספר לרפואה.

יוסי שריד: יש שני בתי-ספר לרפואה, ואתה אמרת מה היה הרציונל לכך שיהיו שני בתי-ספר.

יוסי שריד: בסך-הכל, מדובר בכ-80 סטודנטים בשנה בשני בתי-הספר.

יוסי שריד: גם על-פי הצרכים, גם על-פי האינטרסים, גם על-פי ההגיון וגם על-פי כל קנה-מידה, לגבי בית-הספר הזה צריך בסוף.

יוסי שריד: בית-הספר לא יכול ולא צריך ולא ראוי שייסגר.

יוסי שריד: מדובר ב-10 מליון שקל, וזה לא בשמים.

יוסי שריד: האוניברסיטה - כך אני מתרשם - איך הם הגיעו לפשיטת רגל בתל-אביב?

יוסי שריד: אני לא בדיוק יודע.

יוסי שריד: מעניין פעם לבדוק זאת.

יוסי שריד: אבל, אני רואה שהאוניברסיטה עושה מאמצים.

יוסי שריד: אני תושב תל-אביב, אני עוקב, ואני רואה שביטלו חוג למוזיקולוגיה.

יוסי שריד: קודם הם גיבורים על חלשים, ואז הולכים למוזיקה ולספרות ולסגל הזוטר.

יוסי שריד: כנראה, שהם עומדים לשלוח את ידם גם לחוג לתיאטרון.

יוסי שריד: מי כמוך יודע מה המשמעות של המושג "אקדמיה".

יוסי שריד: אקדמיה בלי מוזיקה זו לא אקדמיה.

יוסי שריד: היוונים מתהפכים בקברם.

יוסי שריד: מאז היוונים כבר התעצבו בכל מיני מקומות ומוסדות אקדמיים ראויים לשמם, וזה לא מוסד אקדמי ראוי לשמו.

יוסי שריד: החוגים האלה יקרים.

יוסי שריד: אלה יקרים בגלל שהם יקרים, ואחרים יקרים בגלל שמעט מאד אנשים הולכים לחוגים האלה.

יוסי שריד: הייתי נותן פרס לכל אחד שרוצה ללכת ללמוד מוזיקה או תיאטרון שזה יותר פופולרי.

יוסי שריד: מכל מקום, אי-אפשר לסגור את בית-הספר.

שלמה גרוסמן: הוא לא ייסגר.

שלמה גרוסמן: יוסי שריד: כשאתה אומר "לא ייסגר", לכאורה גם עכשיו הוא לא סגור.

שלמה גרוסמן: אינני יודע באיזו הוראה אתה אומר "לא ייסגר" - בהוראה הנוכחית שהוא בעצם סגור או בהוראה האמיתית שבית-הספר נכנס למסלולו הקודם?

מל פולישוק-בלוך: דוקטור שלמה זוסמן ממשרד הבריאות, בבקשה.

שלמה זוסמן: האמת היא שהרבה להוסיף על הדברים שנאמרו אין לי.

שלמה זוסמן: אנו מאד רוצים שיהיו שני בתי-ספר לרפואת שיניים במדינת ישראל.

שלמה זוסמן: אנו חושבים שזה חשוב מאד לרמת רפואת השיניים בארץ.

שלמה זוסמן: זה שיש שני בתי-ספר זה מעלה את הרמה בשניהם וזה מעלה את הרמה בכלל רופאי השיניים במדינת ישראל.

שלמה זוסמן: חלק מהדיון פה חשף את הבעיה כמכלול בנושא רפואת השיניים.

שלמה זוסמן: היות ורפואת השיניים איננה בסל הבריאות, אין חלקים מרפואת השיניים בתוך בתי-החולים הממשלתיים ואין את המחוייבות של הממשלה להכשרת כוח-האדם.

מל פולישוק-בלוך: האם לא בידכם לשנות זאת?

שלמה זוסמן: זה לא כל כך בידינו, מכיון שהמפתח לגבי סל הבריאות לא נמצא בדיוק במשרד הבריאות אלא יותר במשרד האוצר.

מל פולישוק-בלוך: אתה מדבר כמו יושב-ראש ות"ת.

מל פולישוק-בלוך: אם אנו נגיד על כל דבר שהמפתח הוא בידי האוצר, אנו יכולים לסגור את כל הדיונים וחבל על זמננו.

מל פולישוק-בלוך: תפקידכם כמשרד הבריאות להלחם על הבריאות שלנו.

מל פולישוק-בלוך: תפקידם להלחם על ההשכלה הגבוהה שלנו.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד שיעשה את תפקידו, ולא יגידו "הוא אשם.

מל פולישוק-בלוך: הוא הרע".

משה גפני: אבל, מה את רוצה ממנו?

מל פולישוק-בלוך: להלחם למען בריאות הציבור.

משה גפני: אבל, את לא אמרת עד עכשיו שמ-290 מליון השקל של יהדות התורה לא לקחנו 10 מליון שקל לרפואת שיניים.

מל פולישוק-בלוך: ידעתי שאתה תגיד.

מל פולישוק-בלוך: למה לי לומר זאת?

מל פולישוק-בלוך: משה גפני: דרך אגב, גם מהתרבות שאתם לקחתם אפשר היה לתת.

מל פולישוק-בלוך: זה ודאי נכון.

ענבל גבריאלי: אבל, חבר-הכנסת גפני, זה היה רק 48 מליון שקל.

משה גפני: זה היה יותר.

מל פולישוק-בלוך: חבל על הזמן.

מל פולישוק-בלוך: הסטודנטים עדיין לא דיברו.

שלמה זוסמן: נדמה לי, שהסכומים, שעומדים להגדלת סל הבריאות השנה, הם 190 מליון שקל או 120 מליון שקל, ויש בקשות בכמה מיליארדים.

שלמה זוסמן: אנו עושים מאמצים כדי שבין הדברים המועטים שנכנסים לסל הבריאות יהיו גם רפואת השיניים.

שלמה זוסמן: לפעמים אנו מצליחים, ולפעמים זה עם הצלחה פחותה יותר, בגלל שהוועדה הציבורית קובעת את סדר העדיפויות, וחלילה לי מלבקר אותה שכן יש הצעות להרחבת סל הבריאות לדברים שהם בגדר פיקוח נפש ישיר.

שלמה זוסמן: אינני יכול לכעוס עליהם שדברים שהם לא פיקוח נפש ישיר נמצאים בסדר עדיפות משני.

מל פולישוק-בלוך: האם יש באפשרותכם לעזור?

שלמה זוסמן: ככלל, אין לנו חלק במימון בתי-ספר לרפואת שיניים או בתי-ספר לרפואה בכלל.

שלמה זוסמן: השנה גם נושא תקצוב בתי-הספר לאחיות עובר רפורמה וזה עובר לאוניברסיטאות ממשרד הבריאות.

שלמה זוסמן: אין לנו תקציבים.

שלמה זוסמן: אנו לא פעילים בתחום תקצוב ההוראה.

מל פולישוק-בלוך: זה מצער מאד שאין לכם אפשרות לעזור, אבל לפחות אתם יכולים לעזור בפניה לאוצר כדי ללחוץ בנושא הזה, כדי שלפחות שיראו שאתם מכירים בחשיבות הנושא.

שלמה זוסמן: בהחלט.

שלמה זוסמן: מנכ"ל משרד הבריאות פנה.

מל פולישוק-בלוך: עתה, נשמע את הסטודנטים.

מל פולישוק-בלוך: טלי שני: אני טלי שני, סטודנטית שנה ה' בבית-הספר לרפואת שיניים, ואני בשנים הקליניות.

מל פולישוק-בלוך: לפי הנאמר, הנושא מוצה ודנו בו.

מל פולישוק-בלוך: מבחינת הסטודנטים, היום, אנו במצב שקוצצה כמות הסגל.

מל פולישוק-בלוך: אנו סובלים מחוסר הדרכה לעומת כמות ההדרכה שהיתה בעבר.

מל פולישוק-בלוך: בית-הספר באמת מנסה לתת לנו את כל מה שהוא יכול, אבל המצב כרגע הוא שיש קיצוצים ואוחדו מחלקות.

מל פולישוק-בלוך: יש מצב של חוסר סגל.

מל פולישוק-בלוך: חשוב לומר שהסגל ברפואת שיניים עובד בעיקר בהתנדבות.

מל פולישוק-בלוך: רוב המדריכים שלי מתנדבים והם לא מקבלים שום תשלום.

מל פולישוק-בלוך: הסיבה העיקרית לכך שהם מתנדבים זה או טוב לבם או כוונתם אחר כך להשתלב באקדמיה שזה נכון וראוי לעשות.

מל פולישוק-בלוך: כשסגל שהוא מתנדב יודע שבית-הספר אמור להיסגר בעוד שלוש שנים, אין לו שום סיבה להתנדב ועדיף לו ללכת ולעשות את הקריירה שלו כפי שנראה לו ולהרוויח כסף.

מל פולישוק-בלוך: זה מאד חשוב, וזה דבר שאנו סובלים ממנו כבר מעכשיו ואנו רק התחלנו את ההליך.

מל פולישוק-בלוך: זה דבר שהיה חשוב לי מאד לציין.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, קוצצו לנו 80 שעות לימודים כבר עכשיו משנה ד', שזו כמות שעות עצומה.

מל פולישוק-בלוך: מדובר על 80 שעות משני קורסים, 40 שעות מכל קורס, וזהו קיצוץ עצום.

מל פולישוק-בלוך: בשנה שעברה הייתי בשנה ד' ועברתי את השעות האלה, ואינני מבינה איך מישהו משנה ד' יכול לא לעבור אותן.

מל פולישוק-בלוך: אינני מבינה את התהליך.

מל פולישוק-בלוך: בית-הספר מנסה, אך הוא לא יכול לעשות הרבה בקשר לזה.

מל פולישוק-בלוך: מבחינת הסטודנטים, זה מה שבעיקר יש לי להגיד.

מל פולישוק-בלוך: לגבי כל שאר הדברים, כבר דנו פה והם נאמרו.

מל פולישוק-בלוך: עומר הירש הוא נציג שנה א', אלו שלא אמורים להגיע לשנים הקליניות.

ענבל גבריאלי: לפי התכנית של האוניברסיטה, הוא לא יגיע לשנים הקליניות.

עומר הירש: אני לומד לתואר bachelor of medical science, ואינני לומד ל-Dmd.

עומר הירש: נרשמנו ושילמנו מקדמה, ולפני שהיינו צריכים לשלם שכר לימוד קיבלנו מכתב שאומר שאין התחייבות של האוניברסיטה להביא אותנו לשנים הקליניות, כיון שהם לא פותחים שנה א' ברפואת שיניים.

עומר הירש: אם אנו רוצים - אנו יכולים לקבל החזר, ואם לא - שנדע זאת.

עומר הירש: היו כמה פגישות עם דיקאן הפקולטה לרפואה כדי לשאול שאלות וכו'.

עומר הירש: בפגישה שהייתי היו 14 איש, ואני ועוד בחור מתוכם שילמנו את ההרשמה שלנו, והשאר, 12 אנשים, לא נרשמו.

עומר הירש: אני יודע שמהפגישה השניה רק שלושה נשארו.

עומר הירש: מה-45 אנשים שהתחלנו השנה כבר 6 הפסיקו ללמוד אחרי שבועיים או שלושה שבועות.

עומר הירש: אני יודע על כוונה של לפחות 5-10 לעבור לירושלים או לחו"ל במשך השנים האלה, כלומר לא לסיים אפילו את התואר הראשון אלא ישר ללכת לשם ולעשות את הלימודים בחו"ל.

ענבל גבריאלי: האם הם אמרו לכם חד-משמעית שלא יפתחו או שאולי לא יפתחו?

עומר הירש: אמרו שכרגע אין שנה א'.

ישראל קפה: אין התחייבות להמשיך.

ענבל גבריאלי: זה משהו אחר.

ענבל גבריאלי: "אין התחייבות" זה אומר שקיימת האופציה שיהיה כמו שקיימת האופציה שלא יהיה.

ענבל גבריאלי: עומר הירש אומר דבר אחר: כרגע אין ולא פותחים.

ישראל קפה: המצב הוא שאנשים התקבלו לשלוש השנים הראשונות לתואר של bachelor of medical science, כאשר תכנית הלימודים שלהם זהה לתכנית הלימודים של סטודנטים לרפואת שיניים בשלוש השנים הראשונות, ואלקים גדול.

ישראל קפה: מחכים לשנה הרביעית, ונראה מה יהיה.

עומר הירש: היו מאד זהירים כשדיברו איתנו, כי הם לא ידעו.

עומר הירש: הם לא יודעים.

עומר הירש: הם אמרו: "כרגע לא פותחים שנה א'.

עומר הירש: אנו מקווים שכאשר תגיעו...".

מל פולישוק-בלוך: לזכותם ייאמר שהם לא התחייבו על מה שהם לא יכולים לעמוד בו.

דובר: למה נרשמת?

עמרי הירש: אני רוצה להיות רופא שיניים.

עמרי הירש: קיויתי להירשם לירושלים, ונרשמתי בשני המקומות.

עמרי הירש: מבחינת תנאי קבלה, הייתי אמור להתקבל לירושלים.

עמרי הירש: כל אלה שבדרך כלל מגיעים לתל-אביב עם הציונים הגבוהים הלכו לירושלים.

עמרי הירש: תנאי הקבלה המינימליים היו מאד גבוהים השנה בירושלים.

עמרי הירש: אינני יודע מהו בדיוק, אבל הסף היה הרבה יותר גבוה מהשנה שעברה, ומן הסתם זה רק ימשיך לעלות.

עמרי הירש: בגלל שיודעים שעברתי ואבי רופא שיניים, הרבה אנשים דרכו מגיעים אלי לשאול אותי על הלימודים.

עמרי הירש: דיברתי לפחות עם 20-25 חבר'ה צעירים שחשבו ללמוד רפואת שיניים ולאט-לאט מתחרטים על כך.

דנה פיק: אני דנה פיק, סטודנטית שנה ד' בבית-הספר.

דנה פיק: שנה ד' היא אכן השנה הראשונה שבה עוברים מהלימודים הפרה-קליניים, העיוניים, ללימודים המעשיים.

דנה פיק: אנו מבלים את זמננו בבית-הספר מהשעה 08:00 בבוקר עד השעה 19:00 בערב בנסיון להתגבר על היכולות המנואליות ולרכוש דעת.

דנה פיק: מציבים בפנינו מצב שאין לנו מדריכים.

דנה פיק: אנו יושבים ומחכים שיבדקו לנו פעולה אחת שעשינו, ואין מי שיבוא.

דנה פיק: בטרימסטר הבא לגבי יום שלם רשום לנו: "רפואת שיניים משחזרת - ללא מדריכים", וזה אומר: "תגיעו לבית-הספר ותעשו מה שאתם יודעים.

דנה פיק: אין מי שיעזור לכם".

דנה פיק: טלי שני כבר עברה את השנה הזאת, ואני יודעת שמי שייפגע הם האנשים החלשים בכיתה שלי.

דנה פיק: בתור ועד, אני מרחמת על האנשים שיושבים סביבי.

דנה פיק: אני מנסה לעזור להם.

מל פולישוק-בלוך: למה דווקא החלשים?

מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל?

דובר: הפציינטים שיטפלו בהם.

משה גפני: מי שצריך יותר הדרכה.

משה גפני: דוברת: מי שייפגע זה הפציינטים שיהיו לנו בעתיד.

מל פולישוק-בלוך: זו הנקודה.

מל פולישוק-בלוך: אבל, למעשה, מי שנפגע כאן הוא כל מי שלא מקבל את כל השיעורים.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת על 40 שעות, וזה לא רק הדרכה

טלי שני: זה 40 שעות, וחוץ מזה שכחתי שבוטל קורס נוסף שלם, קורס אנטומיה.

טלי שני: אני עברתי אותו, והם כבר לא עוברים אותו.

טלי שני: לי יש פציינטים משלי.

טלי שני: כל פעולה שאני עושה צריכה להיבדק ע"י מדריך.

טלי שני: נוצר מצב שמחכה לי פציינט עם פה פתוח על כסא לפעמים יותר מחצי שעה כי אין מדריך.

מל פולישוק-בלוך: התמונה ברורה מאד.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת, שהמסקנות ברורות מאד.

מרק ליטנר: נאמר פה שיש התייעלות.

מרק ליטנר: אני מבקש לחדד ולומר, שההתייעלות היחידה היא מצד אחד - פיטורי מורים ומצד שני - התנדבות.

מרק ליטנר: זהו הענף היחידי באוניברסיטה ובכל מפעל אחר שאנשים מתנדבים לעבוד כדי להביא הכנסות.

מל פולישוק-בלוך: שמענו על איחוד של שלוש מחלקות.

מרק ליטנר: לא באה התייעלות מצד המוסד.

מרק ליטנר: אני אומר: צריך כסף.

שלמה גרוסמן: אני שוב רוצה לומר, שאני, כיושב-ראש ות"ת, חייב לדאוג לכך שאוניברסיטת תל-אביב תגיע למצב של איזון.

שלמה גרוסמן: היא הגיעה לגרעונות לא באשמתנו אלא באשמת ניהול, וכרגע לא נתייחס בדיוק לזה.

מל פולישוק-בלוך: לא נפתח עכשיו את הנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: זה דיון אחר.

מרק ליטנר: אבל, הגרעון נובע מחסר של 30 אלף דולר?

מרק ליטנר: צריך להבין את הנקודה.

מל פולישוק-בלוך: רבותי הפרופסורים והדוקטורים, אנו חייבים לסיים.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו עוד דיונים במקומות נוספים.

מל פולישוק-בלוך: הנושא ברור, ואני חושבת שמיצינו אותו.

מל פולישוק-בלוך: עוד לא קרה שכל כך מעט אנשים דיברו כל כך הרבה זמן על נושא אחד, למרות שהוא מאד חשוב.

מל פולישוק-בלוך: פרופסור גרוסמן, חשוב לי מאד שאתה תסיק את המסקנות שלך ותאיר את עינינו לגבי מה שאתה מתכוון לעשות.

שלמה גרוסמן: אני אומר שוב: תבינו.

שלמה גרוסמן: אנו לוחצים על אוניברסיטת תל-אביב לאזן את התקציב.

שלמה גרוסמן: חלק מזה יהיה להעביר גם לטובת רפואת שיניים.

שלמה גרוסמן: אבל, אתם לא נותנים לנו.

שלמה גרוסמן: בסך-הכל, לפי החופש האקדמי בסעיף 15, לי אסור להתערב בניהול של אוניברסיטה.

שלמה גרוסמן: המוסדות האקדמיים הם סוברניים.

מל פולישוק-בלוך: כן, אבל אתה קובע להם את הכללים.

שלמה גרוסמן: את התקציב אני קובע להם.

שלמה גרוסמן: אינני אומר להם: "תלמד רפואת שיניים או משהו אחר".

מל פולישוק-בלוך: אבל, האם אינך קובע קריטריונים מסויימים?

ענבל גבריאלי: הבעיה היא שהם קבעו שהם מלמדים רפואת שיניים, ואתה מתכנן את התקציב.

מל פולישוק-בלוך: בדיוק.

מל פולישוק-בלוך: אתה צריך לדרוש מהם.

שלמה גרוסמן: לא.

שלמה גרוסמן: אינני מפרט את התקציב של האוניברסיטה.

שלמה גרוסמן: הם מקבלים סכום.

ענבל גבריאלי: האם יש מניעה שתפרט?

שלמה גרוסמן: כן, וזאת לפי החופש האקדמי.

ענבל גבריאלי: האם יש מניעה שתציין בכוכבית שבית-הספר לרפואת שיניים על סף קריסה ושהם צריכים להקצות יותר משאבים?

שלמה גרוסמן: האוניברסיטה יכולה להחליט- - -

מל פולישוק-בלוך: למה אין כאן נציג של אוניברסיטת תל-אביב?

מל פולישוק-בלוך: למה נציג הנהלת האוניברסיטה לא פה?

מל פולישוק-בלוך: יהודית גידלי: הם הוזמנו.

יצחק חן: אני מאד מצטער.

יצחק חן: זה בדיוק מה שאמרתי קודם.

יצחק חן: מה שנאמר עכשיו פה הוא: "אנו נתנו להם 700 אלף, ועכשיו אגיד: 'תן לבית-הספר יותר'".

יצחק חן: לאוניברסיטה יש חורים אחרים, וזה לא יפתור את הבעיה.

יצחק חן: ל-700 אלף השקל צריכים להוסיף כסף לבית-הספר לרפואת שיניים.

מל פולישוק-בלוך: אתם מתקצבים תלמידים, וזה לא שאינכם מתקצבים.

מל פולישוק-בלוך: אולי אתם צריכים למצוא פתרון יותר יצירתי לתקצב סטודנטים של רפואת השיניים בצורה קצת שונה כדי שלתלמידים ברפואת שיניים יגיע יותר כסף.

מל פולישוק-בלוך: זה כן לפתחכם, ואתם כן יכולים לפתור את הבעיה חלקית - אולי לא באופן מלא, אבל תחשוב על דרך יותר יצירתית איך אתה נותן פר-תלמיד לרפואת שיניים: אולי לא 44 אלף ואולי אתה תיתן 50 אלף.

שלמה גרוסמן: אבל, אומר לך האיש שגם אם אני אתן לו כפול- - -

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: אתה יודע טוב מאד וגם אנו יודעים טוב מאד, שכשלך יש שיחות עם ראשי האוניברסיטאות, בצורה לא-פורמלית, הם לא ימרו את פיך, כי הם צריכים אותך.

מל פולישוק-בלוך: אנו יודעים זאת טוב מאד, וזה בצד הלא-פורמלי של העניין.

משה גפני: כן.

משה גפני: זה אפילו כמעט פורמלי.

ענבל גבריאלי: למה צריך דרך יצירתית?

ענבל גבריאלי: האם יש עוד איזה שהוא ענף בהשכלה הגבוהה שהעלויות בו הן כאלה גבוהות?

שלמה זוסמן: אין.

ענבל גבריאלי: אם כך, לא צריך דרך יצירתית.

ענבל גבריאלי: יש דבר אחד שמבדיל את הסטודנטים האלה מיתר הסטודנטים.

שלמה גרוסמן: האם את מסכימה שיהיה שכר לימוד דיפרנציאלי והם ישלמו יותר כסף?

מל פולישוק-בלוך: לא, לא כרגע.

מל פולישוק-בלוך: זה לא הנושא כרגע.

מל פולישוק-בלוך: ענבל גבריאלי: כרגע, הוועדה עדיין לא התחילה לעבוד.

דובר: יש רזרבות.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך קוראת קודם כל לות"ת - לא רק בגלל שאתה פה אלא בגלל שזה הגוף המתקצב את מערכת החינוך בהשכלה הגבוהה - לתקצב את בית-הספר לרפואת שיניים באופן כזה שיגיעו יותר כספים לנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: איננו רוצים להגיד לכם איך לעשות זאת.

משה גפני: האם את כבר קוראת את הסיכום?

משה גפני: אני מבקש לעזור לך, כי, לדעתי, התחלת לא טוב.

משה גפני: אני חושב שהוועדה הזאת צריכה קודם לקבל החלטה שהיא מביעה את דאגתה ולהתחיל בזה.

מל פולישוק-בלוך: ודאי.

מל פולישוק-בלוך: התכוונתי לסיים בזה, וזה לא כל כך קריטי.

מל פולישוק-בלוך: אם זה עוזר לך ואם זה חשוב לך, אני מוכנה לשנות את הסדר.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה רואה בדאגה רבה את הסכנה לסגירת בית-הספר לרפואת שיניים באוניברסיטת תל-אביב, ודורשת למנוע את סגירת בית-הספר.

מל פולישוק-בלוך: לפיכך, היא פונה, בראש ובראשונה, לות"ת למצוא את הדרך לתקצוב נכון של סטודנטים לרפואת שיניים באשר התקצוב של סטודנטים לרפואת שיניים הוא הגבוה ביותר והוא מיוחד.

מל פולישוק-בלוך: הוא ייחודי במערכת ההשכלה הגבוהה.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, אנו פונים לאוניברסיטת תל-אביב, להנהלת האוניברסיטה, למצוא את הדרכים לתקצוב להצלת בית-הספר לרפואת שיניים ומניעת סגירתו ע"י העברה מיידית של הסכום הנדרש כאמור לעיל.

דובר: כעשרה מליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: כפי שנאמר לנו כאן, כעשרה מליון שקלים - לכיסוי הגרעון ולמניעת הסגירה.

ענבל גבריאלי: אולי לא כדאי לנקוב בסכום, כי זה רק יכסה את הגרעון אבל לא יבטיח המשך פעילות.

מל פולישוק-בלוך: מדובר על סדר-גודל.

משה גפני: אם תקבלו עשרה מליון שקל, בית-הספר לא ייסגר.

דובר: אם נקבל עשרה מליון שקל לשנה, האוניברסיטה תהיה באיזון.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף לכך, הוועדה פונה לשר האוצר ולמשרד הבריאות למצוא את הדרכים לסייע בתקצוב בית-הספר לרפואת שיניים כדי למנוע את סגירתו.

מל פולישוק-בלוך: לעניות דעתך, האם יש עוד מישהו שאנו צריכים לפנות אליו?

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה ממצה את הכל.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה תעקוב אחרי ביצוע האמור.

ישראל קפה: הייתי מבקש: לפתוח את שנה א'.

ישראל קפה: זה הדבר הראשון - פתיחת שנה א' לרפואת שיניים.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת שזה יצויין בסיכום.

שלמה גרוסמן: אבל, זו שאלה של תכנית של אוניברסיטת תל-אביב.

ישראל קפה: בסדר.

ישראל קפה: אני מבקש מוועדת החינוך לציין זאת.

דובר: מבחינה ציבורית, מותר לנו לדרוש זאת.

מל פולישוק-בלוך: הוספתי בפניה להנהלת האוניברסיטה: לפתוח שנה א' מיידית בשנה הבאה.

מל פולישוק-בלוך: אני נועלת את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכולם.