ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 369, 2005-01-05 09:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו שתי ישיבות שקשורות אחת לשניה.

מל פולישוק-בלוך: חיבור בתי-הספר לאינטרנט ואחר-כך חינוך לשימוש נכון באינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אתיקה באינטרנט - זה נדבר בישיבה הבאה.

מל פולישוק-בלוך: מדף שקיבלתי ממרכז המחקר בכנסת לבקשתי.

מל פולישוק-בלוך: לפי הדף הזה בדירוג, למשל על רמת המוכנות הכוללת, למידה מכוונת מדורגת ישראל במקום ה-26 מתוך 60 מדינות.

מל פולישוק-בלוך: העניין הוא שלפי הנתונים שקיבלנו, כ-60 אחוז מבתי-הספר הממוחשבים מחוברים לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אין לי מידע מדויק כמה ממוחשבים בכלל.

מל פולישוק-בלוך: וגם רמת המחשוב- מספר התלמידים הממוצע בכל עמדת מחשב היא 11.5, אולי כבר זה השתפר, אבל יש מקומות כך ויש מקומות כך.

מל פולישוק-בלוך: ככה שגם הממוצע לא תמיד נותן תמונה מלאה, משום שאם אחד בכלל לא מחובר והאחד מחובר עם חמישה תלמידים למחשב, אז הממוצע הוא אינו מעיד על הפערים.

מל פולישוק-בלוך: מקור הנתונים, תכף נשמע מראש מינהל מדע וטכנולוגיה.

מל פולישוק-בלוך: אם אנחנו נחייב את כל בתי-הספר להיות מחוברים לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אני הגשתי הצעת חוק לפי הצעתך שכל בית-ספר יהיה מחובר לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: ומשרד החינוך ומשרד האוצר לא תמכו בהצעה ובינתיים היא עומדת, לא העברתי אותה הלאה משום שלא היתה תמיכה.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זה, כשדיברתי על העניין בכנס שהיה לנו לפני שבועיים, נדמה לי, מחשב לכל ילד, בהשתתפות שר האוצר וסיפרתי מעל הבמה על העניין הזה, אז שר האוצר בהחלט אמר: "זה רעיון מצוין ואכן צריך לדאוג שזה יקרה" כי מה יותר אלמנטרי בימינו שכל בית-ספר יהיה לו חיבור לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אז אני רוצה לקדם את הנושא הזה ואני גם רוצה לשמוע את העובדות לאשורן, גב' ויגוצקי מה קורה?

יפה ויגוצקי: כשאנחנו יצאנו לתכנית המחשוב בעצם בינואר 1995, סוף 1994, ההמלצה שלנו היתה אז למחשב את בתי-הספר ביחס של מחשב לכל 10 תלמידים.

יפה ויגוצקי: לפני 10 שנים היחס הזה היה בהחלט הגיוני.

יפה ויגוצקי: אנחנו לא דיברנו על קישור לאינטרנט, זה לא היה על סדר היום אז ולכן גם לא דיברנו על זה.

יפה ויגוצקי: תוכנית התקשוב עבדה על-פי המתכונת הבסיסית בחמש השנים הראשונות ולאחר מכן בשלב השני של תוכניות התקשוב, ההמלצה שלנו היתה מחשב מול חמישה תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: ההמלצה היתה מחשב אחד לכל חמישה תלמידים?

יפה ויגוצקי: בשלב השני של תוכנית תקשוב.

מל פולישוק-בלוך: שהיתה אמורה להיות מתי?

יפה ויגוצקי: ב-2000 בשלב השני המלצנו מחשב לכל חמישה.

יפה ויגוצקי: תכנית התקשוב הפורמלית שהשותפים שלה הם משרד החינוך, השלטון המקומי ומפעל הפיס, בעצם הסתיימה פורמלית ב-2002.

יפה ויגוצקי: ולדאבוני הרב השותפים יצאו מהתוכנית.

יפה ויגוצקי: כי התקציבים שעומדים היום, זה מפעל הפיס מול הרשויות המקומיות מיועדים אך ורק לנושא של בינוי ולכן לא ב-2004 ולא ב-2005 ישנו איזשהו תקציב במפעל הפיס לטובת תקשוב מערכת החינוך/נושא של הצטיידות.

מל פולישוק-בלוך: סליחה, גם ב-2003 לא היה?

יפה ויגוצקי: ב-2003 היה.

מל פולישוק-בלוך: ב- 2002 הסתיימה התכנית.

יפה ויגוצקי: הפורמלית, אבל המשיכו ב-2003.

מל פולישוק-בלוך: באיזה היקפים?

יפה ויגוצקי: ב-2003 אנחנו ציידנו את בתי-הספר בערך בהיקף של 10,000 עמדות מחשב.

יפה ויגוצקי: התכנית המקורית היתה 12,000 עמדות מחשב לשנה.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו משרד החינוך ממשיך בהצטיידות?

יפה ויגוצקי: משרד החינוך ממשיך.

יפה ויגוצקי: משרד החינוך מעולם לא טיפל בהצטיידות.

יפה ויגוצקי: משרד החינוך טיפל בכל הפן הפדגוגי, הכשרת המורים, השתלמויות מורים, תכניות פדגוגיות, הטמעה בתוך בתי-הספר, מנחים, פיתוח של חומרים מתוקשבים, תו-תקן לחומרים מתוקשבים שמפותחים על-ידי גורמים פרטיים.

יפה ויגוצקי: בעצם את כל הפן הפדגוגי כולל קביעת סטנדרטים, מחקרים וכן הלאה.

יפה ויגוצקי: וזה אנחנו ממשיכים.

יפה ויגוצקי: תכניות תקשוב מבחינת משרד החינוך בפן הפדגוגי ממשיכה ואנחנו מתאימים את עצמנו כמובן גם לצרכים וגם לטכנולוגיה המתקדמת.

יפה ויגוצקי: בחלק השני של התכנית, כלומר בתכנית החומש השניה מול השלטון המקומי ומפעל הפיס, שינינו גם את חלוקת התפקידים בין הפרטנרים ולקחנו על עצמנו מה שהמשרד מעולם לא לקח בעבר וזה בזכותו של שר החינוך דאז, חבר-הכנסת יוסי שריד, לטפל בכל הנושא של התמיכה הטכנית בבתי-הספר.

יפה ויגוצקי: כלומר, במחשבים.

מל פולישוק-בלוך: איזה שנה זאת?

יפה ויגוצקי: ב-2000, ואת זה אנחנו ממשיכים לעשות.

יפה ויגוצקי: אנחנו עדיין נותנים תמיכה טכנית לבתי-הספר.

יפה ויגוצקי: כמובן לאותם מחשבים שנמצאים במסגרת תכנית התקשוב.

יפה ויגוצקי: המשרד ניסה להוביל לפני מספר שנים הצעת חוק לתעדוף מערכת החינוך.

יפה ויגוצקי: אנחנו ניסינו להגיש הצעת חוק שעלויות התקשורת למערכת החינוך יהיו עלויות זולות יותר, כדי לאפשר לבתי-הספר, קרי, הבעלויות, קרי, שלטון מקומי, לקשר את כל בתי-הספר לאינטרנט בעלויות זולות יותר ולא הצלחנו.

מל פולישוק-בלוך: לא הבנתי, מה על-פי חוק?

יפה ויגוצקי: ניסינו להעביר הצעת חוק לקשר את בתי-הספר לאינטרנט במחירי מינימום כדי ליצור מצב שכל בתי-הספר ולא על-פי יכולתה של רשות מקומית כזו או אחרת.

מל פולישוק-בלוך: למה זה נפל?

מל פולישוק-בלוך: החברות לא הסכימו או מה?

יפה ויגוצקי: לא, זה נפל כאן בבניין הזה.

יוסי שריד: היתה התנגדות שלא לצורך.

יפה ויגוצקי: מאחר ולא הצלחנו הגענו להסכם חתום עם חברת בזק על מחירים מוזלים לחיבור בתי-הספר לאינטרנט כאשר החיבור עצמו אינו עולה כסף, אבל השימוש פר מעבדה, הוא נדמה לי 70 ש"ח לחודש.

יפה ויגוצקי: ובמקביל אנחנו מנהלים מדי תקופה גם משא ומתן עם ספקי ISP לעלויות נמוכות יותר של שימושים.

יוסי שריד: כמה בתי ספר מחוברים היום?

יפה ויגוצקי: היום מחוברים 1,700 בתי-ספר מתוך 3,700.

יוסי שריד: זה בערך 50 אחוז.

יפה ויגוצקי: כן, בערך 50 אחוז.

יוסי שריד: באופן טכני הם מחוברים, אבל בכמה בתי-ספר עושים מזה שימוש?

יוסי שריד: בכמה בתי-ספר זה עובד?

יפה ויגוצקי: בכל בתי-הספר באחריות מלאה, בכל בתי-הספר שמחוברים לאינטרנט.

יוסי שריד: יש ליקויים אפילו טכניים שמוציאים בערך 20 אחוז.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מדברת על המחשוב,

יוסי שריד: אבל גם האינטרנט לא עובד.

יפה ויגוצקי: אני רוצה להדגיש כשאני אומרת ש-1,700 בתי-ספר מחוברים, אני מדברת על לפחות מעבדה אחת.

יפה ויגוצקי: אני לא מדברת ביחידה בודדת, שבחדרו של המנהל או במזכירות.

יפה ויגוצקי: אני מדברת על לפחות מעבדה אחת בבתי-הספר ולכן אני מדברת רק על 1,700 בתי-ספר.

יפה ויגוצקי: אני מניחה שיש בתי-ספר נוספים שישנם מחשבים בספרייה או במקום אחר שמחוברים לאינטרנט.

יפה ויגוצקי: אני מדברת על מעבדת לימוד אחת לפחות.

מל פולישוק-בלוך: בכל ה-1,700 יש גם אתר לבית-הספר?

יפה ויגוצקי: לא קשור.

מל פולישוק-בלוך: לא, אני שואלת את זה כשאלת המשך, יש לזה סיבה.

יפה ויגוצקי: אני תכף אדבר גם על זה.

יפה ויגוצקי: אבל לפני כן, אם אנחנו עדיין בנושא של נתונים ושאלת אותי לגבי היחס.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להדגיש את הנתון שאת נתת, מה שנתתם למ.מ.מ.

מל פולישוק-בלוך: 1,700 בתי-ספר מחוברים מתוך 2,800 שהם ממוחשבים.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאני אמרתי מקודם ש-60 אחוז מחוברים לאינטרנט, זה מתוך אלה שיש בהם בכלל מחשב.

מל פולישוק-בלוך: אבל יש לנו 900 או קרוב ל-1,000 בתי-ספר שבכלל אין בהם מחשב.

מל פולישוק-בלוך: זה מצב עוד יותר חמור.

יפה ויגוצקי: בתי-הספר שאינם ממוחשבים יש בערך 900 בתי-ספר.

יפה ויגוצקי: 662 בתי-ספר אינם מעונינים להתמחשב.

מל פולישוק-בלוך: מי הם?

יפה ויגוצקי: חרדים אינם מעונינים להתמחשב.

גילה פינקלשטיין: מילא לא מעונינים בחיבור לאינטרנט, אבל למה לא אוהבים מחשב.

יפה ויגוצקי: לא מעונינים להתמחשב.

יוסי שריד: בכל עת נתונה כמה מחשבים לא עובדים במערכת?

יוסי שריד: עכשיו את ואני נלך לחמישה בתי-ספר, כמה מחשבים לא יעבדו?

יפה ויגוצקי: מאז שמערכת החינוך אחראית על הנושא של התמיכה הטכנית, מספר המחשבים שלא עובדים יותר מ-24 שעות הוא מצומצם יחסית.

מל פולישוק-בלוך: אבל לעומת זאת, הנתונים שאנחנו קיבלנו ממערכת החינוך, כנראה מאותו מינהל, "אין בידי מערכת החינוך בישראל נתונים שוטפים על אחוז המחשבים בבתי-הספר המחוברים לאינטרנט, על השימוש בפועל במחשב ובאינטרנט, אלא אומדנים חלקיים בלבד".

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, שאתם אפילו לא יודעים מה המצב הנתון, זאת הנקודה.

מל פולישוק-בלוך: כמה מחשבים יש ממש בפועל?

מל פולישוק-בלוך: כמה מחוברים לאינטרנט ממש בפועל?

מל פולישוק-בלוך: כמה משתמשים באותו רגע כפי ששאל חבר-הכנסת שריד?

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים מתוך בתי-הספר שכבר מממוחשבים מגיעים לעמדת מחשב?

מל פולישוק-בלוך: כמה ילדים בבתי-הספר על כל עמדת מחשב?

מל פולישוק-בלוך: ועוד כהנה וכהנה שאלות שאפשר לשאול.

יפה ויגוצקי: את עשית השלכות רחבות מדי למשפט שכתבתי אני רוצה להבהיר אותו.

יפה ויגוצקי: הנתונים המדויקים שעומדים לרשותו של משרד החינוך הם מספר המחשבים שנמצאים בבתי-הספר שהוכנסו לבתי-ספר באמצעות תקציב התקשוב הלאומי.

יפה ויגוצקי: קרי, תכנית שדיברתי עליה קודם.

יפה ויגוצקי: על זה יש לנו נתון מדויק, כל-כך מדויק שאני יכולה לומר לך איפה נמצאים המחשבים, מספרם הקטלוגי של המחשבים.

יוסי שריד: אבל אין לכם נתונים על מחשבים שפועלים ועל מחשבים שלא פועלים.

יפה ויגוצקי: יש לנו.

יוסי שריד: נו, אז מה הם?

יפה ויגוצקי: יש לנו בפירוש, אני חוזרת ואומרת.

יפה ויגוצקי: מאז שאנחנו אחראים על הנושא של התמיכה הטכנית למחשבים שלנו, של תכנית התקשוב, המשפט הזה בא להגן עלינו.

מל פולישוק-בלוך: על ה-40 האחוז הנותרים.

יפה ויגוצקי: שיש מחשבים שאנחנו לא יודעים שהם קיימים.

יפה ויגוצקי: כי ישנם גופים מתערבים, ועדי הורים, רשויות מקומיות שרוכשות מחשבים שלא מדווחים לנו.

יפה ויגוצקי: בעקרון כשרשות מקומית רוכשת מחשבים בדרך-כלל היא מדווחת לנו כי היא רוצה מאתנו את התמיכה הפדגוגית.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת שהנתונים שבידיכם הם די מעודכנים.

יפה ויגוצקי: הם מצומצמים לעומת האמת.

מל פולישוק-בלוך: לא, אבל כל אחד הרי יפנה אליכם לקבל את החומרים.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, זה די קרוב למצב.

יפה ויגוצקי: זה קרוב למצב, אבל אני בטוחה שיש מספר גדול יותר.

מל פולישוק-בלוך: או-קיי, אז יש עוד כמה אחוזים שמחוברים.

יוסי שריד: הנתון הקובע הוא ואני לא יודע אם יש לכם את זה וכנראה שאין לכם.

יוסי שריד: מהי הנגישות במושגים כמותיים.

יוסי שריד: מהי הנגישות של כל ילד?

יפה ויגוצקי: אני אגיד לך.

יפה ויגוצקי: אם היחס הוא 1 ל-10, הנגישות הוא שעתיים בשבוע במקסימום.

מל פולישוק-בלוך: שזה כלום.

יפה ויגוצקי: נכון.

יוסי שריד: לא, הלוואי.

מל פולישוק-בלוך: מהנתונים שיש לנו כאן

מל פולישוק-בלוך: בידינו מכם, בית-ספר יסודי על כל עמדת מחשב זה 12 תלמידים; 11,9 זה יסודי.

מיכאל איתן: אולי תסבירו לנו מאיפה הנתונים?

מיכאל איתן: זאת אומרת, על בסיס מה הנתונים נאספו, מה היתה שיטת המחקר?

מל פולישוק-בלוך: מינהל למדע וטכנולוגיה בדק.

יוסי שריד: מיקי, אתה צודק.

יוסי שריד: זה מה שנאמר לגב' ויגוצקי קודם שברגע זה אם הגב' ויגוצקי ואני או לצורך העניין אתה או שלושתנו, נצא לחמישה בתי-ספר לקבל תמונה.

מיכאל איתן: באיזה שנה נעשתה בדיקה?

יוסי שריד: אני לא חושב שממש נעשתה בדיקה.

מל פולישוק-בלוך: יפה פה אפשר לשאול אותה.

יפה ויגוצקי: מאז שתכנית התקשוב יצאה לדרך הקמנו מה שנקרא "מוקד בקרה".

יפה ויגוצקי: במוקד הבקרה כל מחשב שנכנס לבית-הספר דרך תכנית התקשוב הלאומית, הפורמלית - מפעל הפיס, שלטון מקומי, משרד החינוך.

יפה ויגוצקי: כל מחשב רשום אצלנו במוקד הבקרה, מפוקח, אנחנו יודעים מה מצבו, מתי הוא נכנס לתוך המערכת, מתי הוא עובר שדרוג.

יפה ויגוצקי: אין מחשב שאין לנו מידע עליו.

יפה ויגוצקי: כך שהמספרים שאני מדברת עליהם כאן הם מספרים מאומתים ואני חוזרת ואומרת גם, כנראה נמוכים יותר כי בתוך המערכת ישנם מחשבים שלא עוברים דרכנו, אנחנו גם לא נותנים להם תמיכה.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם לא יכולים לקבל נתונים על זה, על אותם אלה שלא דרך המערכת?

יפה ויגוצקי: אני אציע לך פעם בתור יושבת-ראש ועדת החינוך לפנות לבתי-הספר בחוזר לבקש מהם למלא ונראה אם תקבלי תשובות.

יפה ויגוצקי: אנחנו לא קיבלנו, פנינו לבתי-ספר, ביקשנו שימלאו טפסים כדי לעדכן את הנתונים.

מיכאל איתן: הם גם לא מעונינים כי הם מביאים מההורים והם גם צריכים ללחוץ עליהם לקבל מהמערכת, למה שהם יגידו.

מל פולישוק-בלוך: הם לא מקבלים את ההצטיידות, הם מקבלים רק את התוכנות.

מל פולישוק-בלוך: יש להם את כל האינטרס שבעולם לפנות אליהם וללחוץ.

מיכאל איתן: לא, למה?

יפה ויגוצקי: הם לא מקבלים ממני שום דבר.

יפה ויגוצקי: הם יכולים לקבל ממני תמיכה פדגוגית שפונה רשות, לא כשפונה בית-ספר לקבל.

מל פולישוק-בלוך: אז בואו נאמר כבר דיברנו על זה.

מל פולישוק-בלוך: אז נניח יש 10 אחוז, נהיה לארג'ים, 10 אחוז שיש להם מחשוב ממקום אחר.

מל פולישוק-בלוך: עדיין אנחנו אומרים שביסודי בממוצע יש 11 תלמידים, חינוך מיוחד המצב יותר טוב.

מיכאל איתן: למתי הנתון הזה?

מל פולישוק-בלוך: יולי 2004, זה מאוד מעודכן.

שי קווס: אפשר לשאול שאלה.

שי קווס: אני בא מעולם התעשייה, מאינטל.

שי קווס: בדרך-כלל שמקימים פרויקט נהוג להגדיר לו את הצלחת הפרוייקט.

שי קווס: השאלה היא כזו, בהתאם לשאלה ששאל חבר-הכנסת שריד, ישנם היום כלים אוטומטיים שלא צריך להסתמך לא על מנהלים, לא על שאלונים כתובים, שבעצם אפשר לבדוק מה רמת השימוש באותם אתרים.

שי קווס: וזה אמור להיות אחד מאותם success שיגידו הבית-ספר הזה עושה שימוש מוצלח או לא.

שי קווס: ואם לא - אז צריך לתת לו על הראש, אני לא יודע.

שי קווס: אבל האם נעשה מאמץ כזה?

יוסי שריד: את יכולה לתת לנו את התפלגות המחשבים לפי דורותיהם?

יפה ויגוצקי: הנתונים שמופיעים כאן יחס מחשב לתלמיד, אלה מחשבים שמישים על-פי תצורה שקבענו אותה.

יפה ויגוצקי: אני "גרסתי" את כל המחשבים שמבחינתנו אינם עומדים בסטנדרטים.

מל פולישוק-בלוך: לא "עציצים" אלא "מחשבים פעילים".

מל פולישוק-בלוך: לפני תשובתך, יש כאן שני תלמידים שרוצים להתייחס.

קובי פרל: יש לנו מחשבים, אבל השימוש העיקרי שמשתמשים במחשבים זה בעיקר למשחקים.

קובי פרל: ופה ושם משתמשים גם לצורך עבודות.

קובי פרל: בדרך-כלל שעושים עבודות נעזרים יותר באנציקלופדיות וכדומה.

מל פולישוק-בלוך: בספרייה יש גם מחשב עם אינטרנט?

קובי פרל: כן.

מל פולישוק-בלוך: שעתיים בשבוע זה להיות מחובר למחשב, זה לאו דווקא לאינטרנט.

קובי פרל: מה יש לעשות באינטרנט בסופו של דבר?

קובי פרל: מה שעושים מזה עכשיו זה בעיקר משחקים.

קובי פרל: אבל בסופו של דבר זה לחפש חומר.

קובי פרל: עכשיו חיפוש חומר בסופו של דבר זה עדיין אפשר- - -

מל פולישוק-בלוך: קובי אומר שלא משתמשים באינטרנט בצורה מושכלת.

מל פולישוק-בלוך: הנושא שלנו בשעה השניה זה בדיוק אופן השימוש באינטרנט, גם מבחינת הידע, היכולת והאתיקה.

מל פולישוק-בלוך: מה אתם עושים מעבר למשחק, לא לימדו אתכם את עצם השימוש במחשב ככלי עבודה?

קובי פרל: אצלנו לרוב האנשים יש מחשבים בבית, אז קצת קשה לומר.

קובי פרל: אבל פה ושם יש כאלה שמכינים עבודות ויש מקצוע - - -

מל פולישוק-בלוך: אתם בתיכון?

קובי פרל: כן.

מל פולישוק-בלוך: ויש לכם 5 יחידות מחשב?

קובי פרל: כן.

קובי פרל: אני חייב לציין שאחותי כשהיא מגיעה הביתה והיא אומרת לי: "מכריחים אותנו להשתמש באינטרנט".

קובי פרל: אחותי בגיל 10.

קובי פרל: הבעיה היא שמחנכים אותם בגיל מאוד מוקדם להשתמש באינטרנט, במקום לחפש ממקורות מידע אחרים, הם אפילו מבזבזים זמן, מבזבזים כסף רוב הפעמים.

מיכאל איתן: יש לך בבית אינטרנט?

קובי פרל: כן.

מיכאל איתן: למה אתה לא מוותר למשל בצורך הזה?

קובי פרל: כי אני לא משתמש רק לצורך לימודים.

מל פולישוק-בלוך: מה אתה עושה עם האינטרנט?

קובי פרל: בעיקר משחקים.

קובי פרל: מערכת החינוך צריכה את המחשבים האלה בצורה מבוקרת, לא בשביל התכתבות חבריהם.

מיכאל איתן: למה, מה רע בלהתכתב עם חבריהם?

מיכאל איתן: עובדה שאתה לא מוותר על זה, אני לא מבין, אתה כל הזמן מסביר לנו שאין צורך בזה ואתה מבזבז כסף בחינם.

יוסי שריד: אני מהדור הישן ואני רוצה לומר לך שאין לי יום שאני חייב לעשות שימוש באינטרנט אם אני רוצה לעבוד במשהו.

מיכאל איתן: כמה פעמים אתה נכנס לגוגל בשבוע?

קובי פרל: פעם אחת.

אלכס גומברג: ההערה שלי היא שונה.

אלכס גומברג: שעתיים מול מחשב לתלמיד יהיו מספיקות בהחלט.

אלכס גומברג: אין צורך ביותר מזה.

אלכס גומברג: הנקודה היא שאין גישה לכל זה כי יש לנו משהו כמו 10 מחשבים פנויים ועוד 40 שהם בכיתות נעולות שאי אפשר להיכנס אליהם בלי שום מור.

אלכס גומברג: אז יוצא פשוט שכל תלמיד אם הוא רק רוצה והוא מתעקש על זה משהו כמו 10 דקות בשבוע.

אלכס גומברג: אז בעקרון יש את המחשבים אבל מאוד קשה להגיע אליהם.

מל פולישוק-בלוך: כמה מעבדות למחשב יש לכם בבית-ספר?

יוסי שריד: עירוני ד' זה לא דוגמה.

מל פולישוק-בלוך: לא להפך, דווקא בית-ספר, שהם מעידים עליו שבית-ספר שיש לו משאבים, אבל גם שם תלמיד מגיע ל-10 דקות בשבוע זה השיא שבשיא.

גילה פינקלשטיין: לא, אבל יש בעיות טכניות, כיתות לומדות שם.

אלכס גומברג: יש אחד נגיש באופן קבוע ו-3 מחשבים בספריה.

אלכס גומברג: יש אולי 40 מחשבים .

מל פולישוק-בלוך: איפה הם נמצאים?

אלכס גומברג: הם נמצאים במעבדות למחשבים.

מיכאל איתן: אתה יכול לדמיין לעצמך שאת חי בבית ולוקחים לך את המחשב, אתה מדמיין לך מצב כזה?

אלכס גומברג: כן.

מיכאל איתן: ואז מה קורה, מה אתה רוצה שיהיה בבית-ספר.

אלכס גומברג: פשוט אני רוצה שתהיה נגישות למחשבים, זה הכל.

מיכאל איתן: יכול להיות שלא צריך, אם אתה לא צריך בבית ולא צריך בבית-ספר, בשביל מה להביא להם מחשבים.

מל פולישוק-בלוך: הוא כן רוצה את המחשב, זה בדיוק מה שהוא אומר לך.

מיכאל איתן: אתם אומרים לי ככה, "תשמע, אנחנו בכלל לא צריכים את המחשב לא ללימודים, אנחנו צריכים לצ'אטים ולקצת משחקים".

מל פולישוק-בלוך: זה לא מה שהם אומרים.

אלכס גומברג: יותר מהשעתיים בשבוע, אני חושב שהם נחוצים לצרכים לימודיים.

אלכס גומברג: בבית גם ככה נשב אולי משהו כמו חצי שעה ביום או שעה ביום בבית.

אלכס גומברג: יותר מזה אין צורך.

מיכאל איתן: אבל אם לא היה לך את זה בבית, אז היית רוצה את החצי השעה בבית-ספר.

אלכס גומברג: לא, אני לא.

איגור ברז: מדברים על זה שמעט מדי, בואו ניגש ישר לעניין ולא נדבר סחור סחור, חטיבת ביניים שעתיים בשבוע מלמדים את היעילות שבמחשב, להשתמש נכון במחשב.

איגור ברז: על זה אנחנו מסכימים.

מיכאל איתן: אני לא יודע מה אמור להיות, אני יודע בפועל שזה לא נעשה בכל מקום.

איגור ברז: הנקודה היא שבין אם זה נעשה ובין אם זה לא נעשה, זה כבר נעשה אחר, כי אצלנו המורים מעבירים את זה, השעתיים האלה השבועיות בחטיבת-ביניים שבהם התלמיד אמור ללמוד איך להשתמש במחשב.

איגור ברז: בנוגע לתיכוניים, תלמיד עכשיו לא יתחיל את מגמת מדעי המחשב או אלקטרוניקה או כל נושא אחר שקשור למחשבים, אם הוא למד איך להשתמש נכון במחשב שעתיים בשבוע בהחלט מספיק כדי לבצע את המטלות הבית-ספריות פלוס חומר.

איגור ברז: אבל אני מניח שבתי-הספר מאפשרים יותר משעתיים בשבוע, כבוגר במגמת מחשבים היו שש שעות שבועיות של מחשבים בשנה הראשונה ו-10 בשנה השניה.

איגור ברז: שאני חושב שיעשה שימוש יעיל בשעתיים האלה, אז בהחלט אפשר למצות את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא הבנתי, אתם הייתם במגמה הזאת ואתם כבר לא במגמה הזאת.

קובי פרל: סיימנו בי'.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא הולכים לחמש יחידות.

יפה ויגוצקי: ב-י' מתחילים ללמוד מדעי המחשב, מי שבוחר בזה.

מל פולישוק-בלוך: התחלתם בכיתה ז' וגמרתם ב-י'?

מל פולישוק-בלוך: בשנתיים עשיתם חמש יחידות מדעי מחשב?

קובי פרל: כן.

גילה פינקלשטיין: רציתי להסביר דבר קטן.

גילה פינקלשטיין: יש כאן בעיה טכנית, הם אומרים: "אי אפשר, המחשב לא יכול להיות נגיש כל שעות היום, קשה להגיע אליו".

גילה פינקלשטיין: צריך להבין שבית-ספר גדול כמו עירוני ד' או כמו שהיה אצלי בצייטלין, הכיתות סגורות, יש מערכת מאוד קשה וצריך להכניס כיתות שלמות ללמוד שם.

גילה פינקלשטיין: בעיקר מגמת מחשבים מתחילים מכיתה ז', באמת בהנחיית עיריית תל-אביב בזכותך, התחלנו בכיתה ז' ויש ילדים שעושים חמש יחידות ועשר יחידות מתמחים במחשבים.

גילה פינקלשטיין: זה בעיה מאוד קשה כי אתה צריכה שיהיה שמה אסיסטנט בזמן שהילדים נכנסים, את צריכה שהכיתות תהיינה פנויות.

מל פולישוק-בלוך: למה ילדים שלומדים חמש יחידות, צריכים אסיסטנט הרי הם יכולים ללמד את המורה שלהם.

גילה פינקלשטיין: לא, אבל את צריכה היות והמערכת, יש לך נניח שתי מעבדות.

גילה פינקלשטיין: בבית-ספר שלנו היה שלוש מעבדות, שלוש כיתות.

גילה פינקלשטיין: אבל יש הרבה כיתות שלומדות.

מיכאל איתן: אני אגיד לך מה הבעיה.

מיכאל איתן: יש בזה קצת צדק ויש בזה דבר לא הגיוני, אבל זה קורה בכל המערכות.

מיכאל איתן: יש מישהו אחד אחראי.

מיכאל איתן: עכשיו ברגע שיש מישהו אחראי, הוא מחזיק את המפתח.

מיכאל איתן: כשהוא מחזיק את המפתח, גם אוהבים לתת לו את המפתח שהוא ייתן דין וחשבון מה קרה.

מיכאל איתן: עכשיו ברגע שאת נותנת לשניים, פתאום נשבר, פתאום נעלם, פתאום הכניסו תמונות זימה, פתאום זה.

מיכאל איתן: אומרים: "רגע, מי עשה" אין כתובת.

מיכאל איתן: אז בארגונים הבעיה של השליטה היא בעיה מאוד מאוד מסובכת ולכן קשה להתגבר עשרות שנים אנחנו מדברים על יכולות להעביר בבתי-ספר אחריות לאו דווקא במחשבים, אחריות על שטח, אחריות על פעילות ממקום למקום, ואם אין אדם שהמנהל ידע שכעת יש לו כתובת, זה לא יעבוד.

מיכאל איתן: אז קוראים לזה אבסורד, נכון שהילדים יודעים יותר אבל צריך מישהו שיעמוד שמה, יעמוד ויסתכל, אז זה יעבוד.

מיכאל איתן: אם לא יהיה - לא יעבוד.

מל פולישוק-בלוך: זה דבר טכני שבאמת צריך לדעת להתגבר עליו.

מיכאל איתן: עובדה שלא מתגברים עשרות שנים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שאלנו את יפה ויגוצקי יותר מדי שאלות ואני רוצה את התשובות.

יפה ויגוצקי: לא מצאתי תשובות.

מל פולישוק-בלוך: שאלנו כאן כל מיני הערות.

מל פולישוק-בלוך: שאלו על 10 דקות לתלמיד בממוצע בשבוע, ברגע גם יש לך 11 ילדים לעמדת מחשב, השעתיים האלה זה לא שעתיים, זה 10 דקות, זאת הנקודה.

מל פולישוק-בלוך: החדר סגור.

יפה ויגוצקי: ההמלצה שלנו היתה ב-2000 לשנות את היחס של 1 ל-5.

יפה ויגוצקי: לא צלחנו, בחלק מהמקרים יש בתי-ספר עירוני ד' לדעתי היחס הוא 1 ל-5 אולי אפילו פחות.

יפה ויגוצקי: יש שמה חמש מעבדות.

יפה ויגוצקי: אני בטוחה שהיחס שם הוא לא 1ל-11 ולא 1 ל-10.

גילה פינקלשטיין: לא, אבל נניח יש 1,200 תלמידים, בית-ספר גדול, אז מה כל 1,200 התלמידים, כל אחד יכול לגשת מתי שהוא רוצה?

גילה פינקלשטיין: אצלנו היו שעתיים מ-12 עד 2, אפשר, יש אסיסטנטית, יש ימים מסוימים.

גילה פינקלשטיין: זה מסובך, זה לא קל, זה בית-ספר גדול, כי הכיתות נכנסות במעבדות ללמוד שעות מסוימות.

מיכאל איתן: אני רוצה שניה לומר, אנחנו מחמיצים פה חלק מהדיון.

מיכאל איתן: הבעיה שלנו זה לא רק כמות המחשבים, דווקא עכשיו אני שומע אז אני אומר, הבעיה בכלל במקום אחר.

מיכאל איתן: אם הם אומרים לי אצלם, דרך אגב מה שאני אומר זה לא משקף את בית-הספר בממוצע בצפון הארץ או בירושלים.

יפה ויגוצקי: ירושלים היא הבעיה.

מיכאל איתן: בירושלים בעיה, בצפון הארץ בעיה.

מיכאל איתן: אחר-כך הדרום, יש לנו בת-ים, בני-ברק אזורים בעייתיים.

יפה ויגוצקי: נכון.

מל פולישוק-בלוך: מיקי, אתה מטעה, תסלח לי.

מיכאל איתן: אני מטעה, למה?

מל פולישוק-בלוך: אני אגיד לך למה.

מל פולישוק-בלוך: אתה אולי הוטעית, בעצמך אתה יודע שהבית-הספר הזה לא מייצג שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: לא רק שבית-הספר לא מייצג, גם לחבורת הבנים הזאת לא מייצגת גם בבית-ספר שלהם.

מל פולישוק-בלוך: משום שהם סיימו 5 יחידות בשנתיים, הם מחוננים או משהו קרוב לזה, הם לא דוגמה.

יפה ויגוצקי: אתם בוגרי גרץ?

אלכס גומברג: כן.

יפה ויגוצקי: אז גמרנו, אז שיגידו את הדברים כמו שצריך.

יפה ויגוצקי: אלה תלמידים שהם בוגרי בית-יסודי של מחוננים והם בכיתת מחוננים של עירוני ד'.

יפה ויגוצקי: שימו את הדברים.

מל פולישוק-בלוך: אז לכן תלמידים מסוג זה הם לא צריכים יותר משעתיים.

מל פולישוק-בלוך: הם יודעים כבר, הם לפני שהמורה פתחה את הפה בשיעור הראשון של מחשבים, אז הם ידעו.

מל פולישוק-בלוך: אבל תסלח לי, אני בטוחה שבדיוק כמו שאני לפני כמה שנים לא ידעתי להשתמש ב-WORD כי בשום מקום לא לימדו אותי, הכל היה חדש גם כן, אני בטוחה שעדיין היום יש לנו כ-30-40 אחוז תלמידים שהם לא רואים מחשב בבית-ספר בכלל.

מל פולישוק-בלוך: הם גם לא יודעים איך לפתוח את המחשב.

מיכאל איתן: מה שניסיתי להגיד שמול האמירה הזאת לרדת מ-10 שהמגמה היא: "בואו נקנה עוד מחשבים", אני אומר לעצמי, השאלה האם צריך לקנות עוד מחשבים או לקחת את הכסף הזה.

מיכאל איתן: למשל, יש לנו שני דברים שצריך להוסיף אותם לברזל, אחד, זה מיומנות איך להפעיל.

מיכאל איתן: שאת אומרת בואו נלמד אותם Word, נלמד Eexel נלמד אותם אפשרות לחפש.

מיכאל איתן: ויש עוד דבר, גם כשיש לך מיומנות וגם כשיש לך את המכשיר, זה לא מספיק.

מיכאל איתן: כי אז אתה לוקח את המיומנות אתה לוקח את המכשיר והולך לאתרים פורנוגרפיים, הולך לצ'אטים.

מיכאל איתן: העיקר לפני אתיקה, צריכים לשים שמה מספיק תכנים, כלומר מה שאנחנו מעונינים, הם יגיעו כבר למה שהם רוצים, ספרייה דיגיטלית, שילוב המחשבים בהוראת של המקצועות האחרים.

מיכאל איתן: הם לא מציגים נכון.

מיכאל איתן: אני למדתי בזמנו את גוף האדם שהייתי בגילם, קראתי את זה מהספר.

מיכאל איתן: היום שאתה רואה את באינטרנט עם מצגת, זה הרבה יותר קל ללמוד.

מיכאל איתן: אתה רואה את היכולות של ההמחשה, הם לא עובדים עם זה.

מיכאל איתן: זאת אומרת, לא הגענו לרמה שנכנסים ללמוד את מחזור הדם בכיתת מחשבים עם מצגת והמורה עומד ויש לו תוכנה שכבר מציגה את הכל במקום השלד הזה שהיינו רואים.

גילה פינקלשטיין: בגלל שהמורה לביולוגיה צריך להיכנס למעבדת מחשבים, לומדת כיתה אחרת שם.

גילה פינקלשטיין: זה קשיים טכניים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן עוסקים בכמה רמות.

מל פולישוק-בלוך: במקרה נפלו עלינו תלמידים שלא מייצגים את הרמה הכוללת.

מל פולישוק-בלוך: אבל דווקא הם שהם בשיא וההתייחסות שלהם לנושא המחשב מעידה על כך שהמצב הוא עוד יותר חמור ממה שחשבנו, לשיטתך.

מל פולישוק-בלוך: כי אנחנו רואים במחשב כלי עבודה, כלי לימוד לכל המקצועות.

מל פולישוק-בלוך: אתמול היה לנו דיון פה יום שלם על השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: אמרנו כל מורה שנכנס לכיתה צריך לדעת את השפה העברית ולהעביר אותה גם הוא מלמד גיאוגרפיה או תנ"ך, זה בכלל לא משנה.

מל פולישוק-בלוך: אותו דבר המחשוב, המחשוב הוא שפה.

מל פולישוק-בלוך: ברגע שלמורה אין את הכלי הזה בכל מקצוע, לא קשור למחשבים חמש יחידות, ברגע שלמורה אין את הכלי הזה של ללמד באמצעות המחשב, כאן מתחילה הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: לא תהיה לו את המיומנות הזאת אם משרד החינוך הולך לדבר שני, אם אין לו את הכלים.

מל פולישוק-בלוך: כי אם יש לו מחשב, חדר אחד שהוא בדרך-כלל נעול וקשה להגיע אליו ובחדר הכיתה במקרה הטוב יש מחשב, במקרה הטוב רק תלמיד אחד בו זמנית יכול להגיע לאותו מחשב ובאמת זה מאוד לא יעיל, וזה במקרה הטוב שיש מחשב בכיתה, אז אי אפשר יהיה להגיע למצב כמו שאתה מדבר, שיהיה אפשר ללמוד באמצעות המחשב ככלי, לא כמטרה אלא ככלי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו היינו כוועדת מדע בפתח-תקוה בחברת דגם מערכות שעוסקת בלומדה באמצעות מחשוב.

מל פולישוק-בלוך: יש להם ערכות למידה, הם מוכרים לכל העולם, יש להם ערכות מחשב אני ראיתי את זה בעיני, זה פשוט מדהים מהם מלמדים באמצעות המחשב.

מל פולישוק-בלוך: מיקי, אתה ראית את זה?

מיכאל איתן: אני ראיתי מולטי סנטר, זה לא בדיוק לתחום שלנו.

מל פולישוק-בלוך: יש להם שמה מהגיל הרך עד ללמוד על ההרכב של המכונית ודברים יותר מסובכים.

מל פולישוק-בלוך: ואתה רואה בכל תחום ותחום איך הם מלמדים באמצעות הערכות שלהם.

מל פולישוק-בלוך: מי לא קונה מהם?

מל פולישוק-בלוך: כל העולם קונים מהם.

מל פולישוק-בלוך: מי לא?

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: העובדה היא שמשרד החינוך לא הצליח להפנים את העובדה ואני חושבת שאת בעצמך אמרת, "השלב השני היה צריך להיות ב-2000" לא הגיעו לשלב השני.

יפה ויגוצקי: זה לא משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: מה זה לא משרד החינוך?

מל פולישוק-בלוך: ברגע שמשרד החינוך הסתימה התכנית, הרשויות המקומיות אין להן כסף, מפעל הפיס אין להם כסף, זה לא מעניין אותי שלהם אין כסף.

מל פולישוק-בלוך: מעניין אותי משרד החינוך שאצלו האחריות כמו שאמר, אתה דיברת על אחריות של זה עם המפתח של המחשב ואני מדברת על האחריות של משרד החינוך כגוף היחידי במדינת ישראל שאחראי על החינוך של הילדים שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד אחר לא.

מל פולישוק-בלוך: לא אשר ולא יורם, מה פתאום?

מל פולישוק-בלוך: ולכן אם אין את התקציבים מהרשויות מקומיות ומפעל הפיס, צריכים למצוא מקורות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: לא להגיד: "הם הפסיקו" מה זה הפסיקו?

מל פולישוק-בלוך: מה מעניין אותי מפעל הפיס שהפסיק.

מל פולישוק-בלוך: 25 מיליארד ש"ח יש בקופת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: צריכים לדעת איך מחלקים.

מל פולישוק-בלוך: אז אם חושבים שמחשב לא חשוב, אז תוציאו את המחשבים, למה צריך את הפילים האלה בכיתות הסגורות.

מל פולישוק-בלוך: להפך, תשימו שמה משחקים, לא וירטואליים אלא שילדים ישבו על שטיח, ישחקו ידברו, ישחקו דמקה.

מל פולישוק-בלוך: חבל על הכיתות הנעולות האלה.

יפה ויגוצקי: אני מוכרחה תיקון ולמזלי יושבת כאן עוד מנהלת בית-ספר, זה לא כיתות נעולות.

גילה פינקלשטיין: אז רק בהפסקה זה נעול.

יפה ויגוצקי: לפחות שתינו רכשנו אלו שנים בניהול מוסדות חינוך.

גילה פינקלשטיין: הכיתה לא סגורה סתם, לומדים שם.

גילה פינקלשטיין: בית-ספר גדול לומד שם כל פעם כיתה אחרת נכנסת.

גילה פינקלשטיין: אם יש לך כיתה מכיתה ז' עד יב', 1,200 ילדים, המעבדה כל הזמן בשימוש.

גילה פינקלשטיין: יחד עם זה, אנחנו קבענו שארבעה ימים בשבוע משעה 2 עד שעה 4 לא לומדים ואפשר להיכנס, חופשי מי שרוצה.

יפה ויגוצקי: אני רוצה רגע לעבור למקרו.

יפה ויגוצקי: תראו, אנחנו מדברים פה על שלושה דברים כדי באמת להכשיר בוגר מערכת שהוא יהיה מיומן והוא יוכל להשתמש בטכנולוגיה הזאת, לא רק בתקופה שהוא לומד במערכת החינוך אלא כאזרח.

יפה ויגוצקי: כי זה כלי בסיסי להמשך לימודים ולהשתלב בתוך מעגל החיים ומעגל העבודה.

יפה ויגוצקי: אז יש לנו את הנושא שהתחלנו בו וזה הנושא של החומרה.

יפה ויגוצקי: שגם היא מתפתחת בקצב אדיר, אנחנו מדברים היום על נייחים ויכול להיות שבעוד עשר שנים כל תלמיד יבוא במקום עם תיק יבוא עם מחשב נייד לבית-ספר.

יפה ויגוצקי: זה פרק א'.

יפה ויגוצקי: פרק ב' הוא העניין של המיומנות, איך אני מכשירה את תלמיד המערכת בשלביו השונים להשתמש בצורה מושכלת, מקצועית, נכונה כדי שהוא יוכל ליהנות מהמכשיר הזה לא רק לצ'אטים אלא במהלך הלימודים שלו.

יפה ויגוצקי: והיו כאן דברים בין השורות והם באמת לא מייצגים, כי אני גידלתי את הדור הזה דרך גרץ בעירוני ד' הרבה מאוד שנים.

יפה ויגוצקי: אני מכירה כל אחד מהם, לא את אלה, אבל את הבוגרים.

יפה ויגוצקי: הם באמת לא מייצגים, הם לא צריכים את המערכת בשביל להשתמש במחשב, שילמדו אותם מיומנויות מחשב.

יפה ויגוצקי: יש את העניין של המיומנויות שזה תפקידה של מערכת החינוך להקנות אותה, כדי שתלמידים יוכלו להשתמש בזה ולהשתמש בצורה מושכלת מקצועית ונכונה, כדי שרמת ההישגים שלהם תהיה טובה יותר, כדי שהם יגיעו למקורות מידע, כדי שהם יעשו פעילויות כלומדים עצמאיים ואינטליגנטיים.

מל פולישוק-בלוך: איזה מיומנויות את מצפה מתלמיד שגומר את התיכון?

יפה ויגוצקי: יש לי הפתעה בשבילך.

יפה ויגוצקי: משרד החינוך בנה סטנדרטים לרמות ידע של מיומנות בכל אחד משכבות הגיל.

יפה ויגוצקי: הדבר היחיד שעוד לא עשינו כמו מדינות אחרות ואנחנו עושים את זה במקצועות אחרים עכשיו במיצ"ב זה המדעים, זה המתמטיקה, זה עברית ואנגלית, אנחנו נעשה את זה גם עם מחשבים.

יפה ויגוצקי: אני הייתי בצפון קרולינה לפני כמעט עשר שנים.

יפה ויגוצקי: ובצפון קרולינה לעבור מחטיבת ביניים לחטיבה עליונה, צריך היה לעבור מבחן במיומנויות מחשב.

יפה ויגוצקי: אנחנו מכניסים את זה ואנחנו לא מחכים לחטיבת ביניים ואנחנו נעביר את זה במיצ"ב בכיתה ג' ובכיתה ח'.

מל פולישוק-בלוך: מתי זה יהיה במיצ"ב?

יפה ויגוצקי: עכשיו.

מיכאל איתן: אנחנו יכולים להיות שקטים שלפחות המורים החדשים נכנסים יש תנאי סף במחשבים, מורה לא יכול לקבל תעודת הוראה.

יפה ויגוצקי: זה הקטע הבא.

יפה ויגוצקי: אז קבענו סטנדרטים וקבענו סטנדרטים גם למיומנויות וקבענו סטנדרטים גם מה תלמיד צריך לדעת מכל אחד מהשלבים כדי לטפל בצורה נכונה באותו מידע שנמצא ברשת.

יפה ויגוצקי: הדבר השלישי שחבר-הכנסת מיכאל איתן מדבר עליו והוא חשוב לא פחות, זה העניין שלא "ה-איך" ולא "עם מה" אלא "ה-מה" עצמו וה-מה זה עולם התוכן.

יפה ויגוצקי: אז עולם התוכן עד היום צבור בעיקרו בתוך ספרי הלימוד.

יפה ויגוצקי: אצל התלמיד הקונבנציונאלי, אבל מה לעשות, עולם האינטרנט מכיל פי עשרות מונים עם מה שנמצא בכל אחד מהספרים.

יפה ויגוצקי: מה שחבר-הכנסת מיכאל איתן אומר זה מה שעשו הרבה מאוד מדינות נאורות אירופאיות.

יפה ויגוצקי: אבל מה לעשות, גם ירדן הקימו ספרייה דיגיטלית לאומית לחינוך ותרבות ובספרייה הדיגיטלית הלאומית הזאת צבורים כל חומרי.

מל פולישוק-בלוך: אני הייתי בישיבה יחד אתך, עשינו את זה ביחד, על ספרייה דיגיטלית, לא נחזור על זה, אני לא רוצה לדבר על זה.

מל פולישוק-בלוך: אבל לפני שאנחנו מגיעים לספרייה דיגיטלית שזה באמת דבר שצריך לעשות אותו, אני רוצה שלכל בית-ספר יהיה אינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים על הרמה שבירדן כבר גמרו לדבר עליה.

מל פולישוק-בלוך: שלהם כבר יש פס רחב שמחבר את כולם לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: אז את מדברת אתי על ספרייה דיגיטלית?

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לאכול קצפת של עוגה אם אין את העוגה.

מל פולישוק-בלוך: זאת הנקודה וכאן אני אומרת לכם משרד החינוך אחראי.

מל פולישוק-בלוך: הוא צריך לעמוד מול משרד האוצר ולהגיד: "אנחנו מקצים" ובסך הכל מדובר לפי הערכות שלנו שניים-שלושה מיליון ש"ח לחודש שצריכים לחבר, להפעלה כן, החיבור הוא כלום, לרשת האינטרנט של כל בית-ספר.

מיכאל איתן: גם החיבור הוא משהו, כי לבית-ספר את יכולה להביא לו מחשב שעולה 1,000 דולר ואין לו את ה-10 דולר לחודש לחבר אותם.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על ה- 10 דולר לחודש.

מל פולישוק-בלוך: על זה אני מדברת, על החיבור החודשי.

מיכאל איתן: ואין להם את התקציב, כי זה סעיף תקציבי אחר.

מל פולישוק-בלוך: ולכן אתה לא היית בתחילת הישיבה, אני אמרתי שהגשתי הצעת חוק שלכל בית-ספר יהיה מחובר לאינטרנט, שלכל בית-ספר יהיה אתר אינטרנט ואז יהיה מחויב להיות מחובר ואז יהיה מחויב גם למצוא את התקציב.

אסתר פפר: כל השנים אנחנו מדברים והסתבר לנו שעמדה מחוברת.

אסתר פפר: אנחנו מדברים על איזה שהיא השתתפות מינימלית, אז גם בהצעת חוק לפחות X פר.

אסתר פפר: זאת אומרת זה יכול להיות מדורג.

אסתר פפר: פר גודל בית-ספר, פר אני לא יודעת מה, אם אנחנו רוצים להשמיש את זה.

שי קווס: את מדברת על מתודולוגיה שיש בו מחשב ומעבדה קלאסית.

שי קווס: הדברים האלה כבר משתנים.

אסתר פפר: אני מדברת שזה לא משנה כרגע.

אסתר פפר: אני אמרתי מספר מחשבים.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מדברת על האמצעים הטכניים.

מל פולישוק-בלוך: כשאני מדברת על חקיקה, אנחנו לא נכנסים לכל הפרטים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לאפשר שבכל בית-ספר יהיה אתר אינטרנט קרי מחשב ומחובר.

מל פולישוק-בלוך: איך יעשו את זה בצורה כזאת ובצורה כזאת, זה לא ענייננו, זה גם לא יהיה בחקיקה.

מל פולישוק-בלוך: זה במשרד החינוך ידברו, זה לא התפקיד שלי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בבית-המחוקקים.

מיכאל איתן: אני רוצה את התוצאה שילדים יש להם גישה.

מל פולישוק-בלוך: כן.

מל פולישוק-בלוך: והחוק יחייב אותם לשבת ולקבל את כל הפתרונות ממך, זה לא כרגע מעניין אותי.

דורית בכר: אני אחראית על הנושא של המידענות והאתיקה, אני בעצם שייכת לישיבה הבאה.

דורית בכר: אני רוצה לחלק את הנושאים פה לשניים.

דורית בכר: אנחנו מדברים על הנושא של התוכנה והחומרה ואנחנו מדברים על הנושא של הפדגוגיה.

דורית בכר: והישיבה החלה באמת בנושא של המחשבים בבית-הספר, זה מחשבים שמישים וכמה תלמידים פר מחשב.

דורית בכר: מאוד צריך להתייחס לנושא שבאמת אם אנחנו עושים חתך ארצי, באמת אנחנו משתפים את כל מה שקורה במערכת.

דורית בכר: אז יש מחשבים בבתי-הספר ומחשבים שהם מטופלים על-ידי באמת מכרז של המשרד שמטפל בהם לוגיסטית.

דורית בכר: ומאז שהמכרז הזה יצא לפועל באמת כמות המחשבים שהם לא שמישים, היא מאוד קטנה, היא קטנה מאוד ובוא נאמר שאלה שבכלל המתקנים לעציצים כבר מזמן לא שם.

מל פולישוק-בלוך: טוב מאוד, יופי.

מל פולישוק-בלוך: אתם משתמשים בתלמידים עצמם לפחות בכיתות הגבוהות כדי שיהיו חלק מהמערכת?

יפה ויגוצקי: יש נאמני מחשב.

דורית בכר: נאמני מחשב לתלמידים שמכשירים תלמידים.

דורית בכר: גם בנושא של החומר בנושא של הפדגוגיה.

מל פולישוק-בלוך: וזה בטוח שיש להם גם את האחריות והם יודעים להחזיק מפתח ולנעול שצריך.

דורית בכר: אבל גם בזה יש בעיה וזאת בעיה שעלתה פה יחד עם התלמידים שאומרים שהמעבדות סגורות.

דורית בכר: וחבר-הכנסת איתן אמר לתת אחריות לתלמידים והוא מאוד צודק והוא גם צודק אם הוא היה בחברת היי-טק.

דורית בכר: מפני שאני יכולה לתת דוגמאות בפועל, מה שקורה שכשתלמידים אחראים על המעבדה ולא אדם, קורה המון המון בעיות ובעיות פיזיות של גניבות ושל חבלות.

דורית בכר: שתלמידים נכנסים ורוב הזמן הם רוצים לשחק או רבים על מקום של מחשב, יש בעיה עם זה.

דורית בכר: ואז הבעיה היא בעיה שמורה צריך להיות שם, אדם מבוגר או טכנאי או משהו כזה.

דורית בכר: אלה בעיות אחרות, אבל מאוד מקפידים שהמעבדות יהיו פתוחות, גם בהפסקות וכמו שאמרה המנהלת כאן, גם אחר-הצהרים והיום עוד יש פעילות שנפתחה על פעילות אחר-הצהרים עם הקהילה.

דורית בכר: אבל זה בעיה אחרת מהנושא של הפדגוגיה.

דורית בכר: מאוד חשוב לי להגיד גם אפילו שמעתי ממידע גלוי ומידע סמוי מקובי פרל דיבר בהתחלה: "שאחות שלו שהיא בת 10 מכריחים אותה".

דורית בכר: לא מכריחים אותה מלמדים אותה, וזה מה שהיא צריכה לעשות, היא צריכה לבוא הביתה ולחפש מידע ויש כאן סטנדרטים שיצאו במערכת והיא עושה את השימוש שעתיים בבית-הספר והיא עושה שימוש יותר גדול בבית.

דורית בכר: ומה שחשוב זה באמת שיהיה לכל ילד את הנגישות הזאת.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו במשפט האחרון שלך זה מה שמטריד אותנו כאן בבית-המחוקקים.

מל פולישוק-בלוך: שיהיה לכל ילד את הנגישות, כי הרי מיקי איתן כמה דיברנו על המילה "פער דיגיטלי".

מל פולישוק-בלוך: אין כמו המחשוב והידע במחשבים כדי ליצור פער דיגיטלי.

מל פולישוק-בלוך: זה אנחנו כולנו יודעים ולכן המטרה שלנו לפני הספרייה הדיגיטלית ולפני דברים אחרים, חשובים מאוד, זה ליצור את המכנה המשותף המינימלי שכל ילד יש לו את המחשוב, את הנגישות, את הידע המינימלי כדי שיוכל להפעיל את זה, לא רק לפתוח את הכפתור אלא גם להשתמש.

מל פולישוק-בלוך: כל הדברים האלה לא קיימים היום במדינת ישראל, פשוט לא קיים.

מיכאל איתן: אבל מלי, תרשי לי לתקן אותך.

מיכאל איתן: אם הייתי יודע שאני קונה מחשב ומלמד את הילד להשתמש בו והילד אחר-כך לוקח את המחשב ומשתמש בו מצוין, אבל הוא הולך לאתרים הרסניים, אז אני מצטער שהבאתי לו מחשב ואני מצטער שלימדתי אותו.

מיכאל איתן: אנחנו הולכים לראות את התוצאה במחשבה תחילה.

מיכאל איתן: איפה הדילמה?

מיכאל איתן: מה זה אומר?

מיכאל איתן: אז מה זה אומר שאני לא אעשה כלום?

מיכאל איתן: לא.

מיכאל איתן: זה אומר, נגיד שאני מחליט לקנות 1,000 מחשבים וללמד 1,000 ילדים ויש לי עוד תקציב, במקום לעשות את זה לעוד 1,000 - לעשות את זה ל-2,000 - את הכסף של ה-1,000 השלישי אני אפתח גם תכנים.

מיכאל איתן: כלומר, הטענה שלי שהמדיניות צריכה להיות אינטגרטיבית ומקבילה.

מיכאל איתן: במקום להתרחב רק באחד מהצלעות האלה, רק להביא עוד ועוד ועוד מחשבים, ללכת במקביל, אפילו אם יהיה בינתיים לחץ ויהיה פחות מחשבים, אבל חשוב מאוד התוכן.

מל פולישוק-בלוך: הבנתי, אני שואלת אותך.

מל פולישוק-בלוך: אתמול דיברנו על העברית אני חוזרת ואומרת, יש ילדים שמדברים עברית קלוקלת, אז במקום להוסיף עוד שעות בכל בתי-הספר, אני אקח רק את בתי-ספר שכבר יש להם מורה לדקדוק ואני אלמד אותם יותר טוב דקדוק ואני אזנח את כל היתר.

מל פולישוק-בלוך: זה מה שאתה אומר, ואני חושבת שזה לא יעלה על הדעת.

מיכאל איתן: לא, זה לא אותו דבר.

מל פולישוק-בלוך: זה בדיוק אותו דבר.

יפה ויגוצקי: אני רוצה להמשיך את המשפט שפתחת בנושא של פער דיגיטלי.

יפה ויגוצקי: הנושא של תכנים הוא חלק מהנושא של הפער הדיגיטלי.

יפה ויגוצקי: כי הבת שלי תחפש את החומרים באינטרנט בשפה האנגלית, היא תמצא אותם ותתרגם.

יפה ויגוצקי: ילד אחר מירוחם או מדימונה ואני לא רוצה שום סטיגמות חברתיות חלילה כאן, לא יכול להשתמש באינטרנט לצורך הלימודים שלו, לא כי הוא לא יודע לחפש, אלא כי החומרים שהוא מחפש אותם באינטרנט הם חומרים שהם לא מספיק נוחים לו כדי להשתמש בהם לצורך הלימודים.

יפה ויגוצקי: על זה בדיוק חבר-הכנסת איתן מדבר, חייבים להיות ומרים שהם בשפה של הילד, קודם כל בשפה העברית.

מיכאל איתן: וגם בשפה של המורה.

יפה ויגוצקי: גם בשפה של המורה, על-פי תוכנית הלימודים.

סופיה מינץ: אנחנו עשינו השנה הסכם לחמש שנים עם חברת מייקרוסופט.

סופיה מינץ: מטרת ההסכם היתה לאפשר לשדרג את המערכות בבתי-ספר הקיימות, ואנחנו לא נתווכח כרגע כמה יש וכמה אין וכמה צריך להיות, אבל להביא אותם לרמה טכנולוגית גבוהה ולהשאיר אותו שם תמיד בטופ.

סופיה מינץ: וזאת היתה מטרת ההסכם ואני חושבת שזה עוד איזה שהיא תרומה של משרד החינוך.

סופיה מינץ: הלוואי והיה אפשר יותר, אבל אני רוצה שלא תיווצר פה איזה שהיא תמונה שכאילו משרד החינוך עושה מעט מדי ולא עושה.

סופיה מינץ: אז זה אחד הדברים שאני לא חושבת שצריך להתעלם מזה כי באמצעות ההסכם אנחנו נביא את המערכת לפחות לרמה מקסימלית מבחינה טכנולוגית.

סופיה מינץ: דבר נוסף שעשינו עכשיו, אמנם זה לא נוגע ישירות לתלמידים אבל גם שזה נוגע למורים ולמנהלים ונוגע בסופו של דבר גם לתלמידים, עשינו עכשיו הסכם חדש עם חיבור לאינטרנט של המורים ושל המנהלים שעד כה זה לא היה.

סופיה מינץ: זה פשוט מביאים למורה, לא היה במעבדה אחת עם התלמידים.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת חיבור לבית שלהם או?

סופיה מינץ: לא, בבית-הספר.

סופיה מינץ: יש לי רשת מינהלית בבית-הספר לעובדי מינהל וממנה עד עכשיו אי אפשר היה לגלוש, מעכשיו אפשר לגלוש.

מל פולישוק-בלוך: בחדרי מורים יהיה מחשב?

סופיה מינץ: אני לא יודעת אם זה יהיה מחשב, עזבי אותי מהמחשב, אני מדברת כרגע על ההסכם שעשינו.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה, מנהלים אני מבינה, לכל מנהל אני מניחה לרובם יש מחשב על השולחן.

מל פולישוק-בלוך: למורים עדיין לצערנו אין פינת עבודה, אז איפה המורים מתחברים לאינטרנט כשאת מחברת אותם?

סופיה מינץ: אם יהיה להם מחשב בחדר מורים, עד עכשיו לא יכלו להתחבר מחדר המורים לאינטרנט ועכשיו יוכלו לעשות את זה.

מל פולישוק-בלוך: יפה, כמה בתי-ספר יש בחדרי מורים מחשב?

יפה ויגוצקי: מעט מאוד.

דורית בכר: זה החלטה בית-ספרית, זה שיקולים של המנהל.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, אם למורה יש בבית מחשב.

יפה ויגוצקי: בחדר המורים לא, בספריות יש.

סלמן אבו חמיד: אני יושב-ראש ועד הורים של בית-ספר שנקרא בית-ספר פרי חדש ביישוב בשלבי הכרה, דוגמה ליישוב לא מוכר.

סלמן אבו חמיד: מדברים על מחשבים, יש לנו שמה בסביבות 1,126 תלמידים, סך-הכל יש לנו 12 מחשבים בכל בית-הספר.

סלמן אבו חמיד: למנהל אין מחשב שמה בכלל.

סלמן אבו חמיד: בחדר של המורים לא קיים דבר כזה מחשבים.

סלמן אבו חמיד: והאינטרנט - המנכ"לית היתה בבית-הספר הזה והיא ראתה את הכל בעיניים והבטיחה הבטחות וכנראה החלטות במקום אחר.

סלמן אבו חמיד: בכל זאת, אני מקווה שאנחנו.

מיכאל איתן: באחד מהם מחובר לאינטרנט?

סלמן אבו חמיד: אין שם אינטרנט בכלל, יש חשמל משעות הבוקר מ8- עד 2, זה במנוע.

סלמן אבו חמיד: ואני מדבר על יישוב שמונה כ-5,000 נפשות ובית-הספר הזה מתחילים בבוקר את החשמל בשעה 8 ומסיימים אותו בשעה 2.

סלמן אבו חמיד: אני מקווה שכל ההחלטות החיוביות שיצאו מהפורום המכובד הזה, שיכללו אותנו אפילו אם זה מאוחר מדי, אבל אפשר תמיד…

מיכאל איתן: איפה באיזה מקום?

סלמן אבו חמיד: ליד קיבוץ רביבים בנגב.

גילה פינקלשטיין: שתי שאלות חשובות.

גילה פינקלשטיין: ראשית, איך אנחנו מקדמים את הליכי הלמידה בבית-הספר בעזרת האינטרנט ואיך דואגים למורים להשתלמות, שהמורים יוכלו להתקדם בנושא וידעו להיעזר באינטרנט לקידום הליכי הלמידה, שזה עדכני לעכשיו.

לי אורון: אנחנו רוצים לצייר קצת תמונה שהיא שונה מבחינתנו ולציין שכל יום מתחברים עוד ועוד בתי-ספר לאינטרנט.

לי אורון: הזכרתם את בת-ים - אז בת-ים מה שבסוף חודש דצמבר חיברה כמעט את כל בתי-הספר לאינטרנט.

לי אורון: והפריסה היא פריסה ארצית.

לי אורון: זה מתחיל מקרית שמונה עד אילת.

לי אורון: אין כמעט רשות שלא היינו בה ולא נפגשנו, חלקם יצאו למתחרים, אבל אנחנו עדיין אנחנו נמצאים היום מעל 1,200 בתי-ספר מחוברים, וחוץ ממוסדות חינוך נוספים שזה אשכולות פיס ומרכזים.

לי אורון: 1,500 מוסדות חינוך מחוברים דרך בזק בינלאומי.

אסתר פפר: בממוצע בבית-ספר כמה עמדות מחוברות?

לי אורון: בממוצע 50.

אסתר פפר: בכל בית-ספר?

לי אורון: 50 לאינטרנט מחוברים.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על 1,200 מתוך 6,000.

פאבלו גוט: אנחנו נשמח לשלוט בכל בתי-הספר בארץ, אבל אנחנו רק חברה אחת מתוך חמש חברות שפועלות ויש לנו 1,200 בתי-ספר.

פאבלו גוט: אני מעריך שהחברות האחרות משלימות את הכמות.

פאבלו גוט: אין היום בית-ספר היום, אולי מלבד בודדים שלא מחוברים לאינטרנט.

לי אורון: במיוחד יש את הפריסה של הפס הרחב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שמענו עכשיו שבערך שני שליש מבתי-הספר יש להם מחשב ומתוכם 60 אחוז מחוברים לאינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: מה הנתונים שלכם?

לי אורון: לפי ההערכות שלנו יש יותר מ-1,700 בתי-ספר באינטרנט.

לי אורון: לפי הערכה שלנו, מידע גם פחות או יותר נמצאים אצל מתחרים, באזור ה-2,000 ואולי קצת יותר צפונה.

מיכאל איתן: זה לא הרבה 2,000 מתוך 3,700.

לי אורון: אבל 3,700 מתוכם יש את המגזר החרדי שלא מתחבר לאינטרנט בכלל.

מיכאל איתן: אז נגיד מתוך 3,000.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך לא מחייב אותם ללמד מחשב את ה-662 ?

יפה ויגוצקי: ממשלה לא קמה בגלל זה עכשיו, אז את שואלת אותי.

יפה ויגוצקי: הם לא רוצים לקבל את דוח דברת.

מל פולישוק-בלוך: לא, רגע, את מדברת לא על זה שאין להם בכלל לא מחשב, לא שהם לא מחוברים לאינטרנט, ה-662?

יפה ויגוצקי: אין לכם בכלל מחשבים, הם לא רוצים.

מל פולישוק-בלוך: אין בכלל מחשב, לא שלא הולכים לפורנוגרפיה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא עוסקים על מינהלן אנחנו עוסקים על חינוך ולימוד, זה הנושא שלנו.

אסתר פפר: אני אמרתי.

אסתר פפר: הנתונים עוד פעם הם מטעים.

אסתר פפר: כי החיבור לאינטרנט אנחנו צריכים תמיד לחזור לקטע כמה מחשבים מחוברים בבית-ספר של 1,200.

אסתר פפר: אז אם אנחנו אומרים ש-60 ו-70 אחוז וזה מהשטח עצמו.

לי אורון: נכון.

אסתר פפר: זה מטעה אותנו.

נסים כהן: קודם כל, לנקודה של בתי-ספר מחוברים, מאוד חשוב לדעת באמת שיש תשתית לנו, מקומית, תשתית תקשורת מקומית כי אחרת יכולים לחבר רק את המנהלת או רק את חדר המורים ולמעשה בית-הספר לא ממוחשב.

נסים כהן: מבחינתך חיברת את בית-הספר הנתון יכול להיראות.

נסים כהן: אתם לא אחראים לתשתיות המקומיות.

נסים כהן: לנושא הזה בכלל אף אחד לא מדבר ואין תקציב.

נסים כהן: והיום העבירו את הנושא של מינהל עצמי לבתי-הספר וזרקו עליהם את כל התשתיות ואת כל ההוצאות האלה והם לא מסוגלים בכלל להרים את זה.

נסים כהן: אז יש אולי כיתה אחת או מספר תחנות מחוברות וזה הכל.

נסים כהן: אז אפשר לשחק עם המספרים אבל אנחנו לא יודעים את המספרים, לפחות ממה שעולה כאן, אנחנו לא יודעים מה קורה בתוך בתי-הספר.

יפה ויגוצקי: אני הלכתי על המספר כנראה המאוד מצומצם והתחייבתי שב-1,700 בתי-ספר לפחות מעבדה אחת מחוברת, לא בודד.

יפה ויגוצקי: עכשיו יושב כאן זכיין שאומר: "אני בעצמי חיברתי 1,200, אני מתוך שישה זכיינים, חיברתי 1,200 בת-ספר בלפחות 40 עמדות מחשב".

טלב אלסאנע: באיזה קריטריונים נבחרו אותם בתי-ספר שהחלטתם לחבר אותם?

יפה ויגוצקי: זה תלוי ברשות המקומית.

גילה פינקלשטיין: עיריית תל-אביב החליטה לחבר - חיברה את כל בתי הספר.

נסים כהן: הנושא השני שאני רוצה להגיד זה הנושא של השרת.

נסים כהן: הרי להיות מחובר לאינטרנט זה משמש אותנו רק לצורך גלישה ולא צורך שימוש.

נסים כהן: הבן שלי בבית-ספר גאולים בירושלים, אז שם לדוגמה בכיתה ה'-ו' מלמדים אותם HTML הם מחוברים לשרת של עיריית ירושלים, שנתן למספר לא קטן של בתי-ספר בירושלים להקים אתר אינטרנט לבית-הספר.

נסים כהן: אבל כבר בכיתה ה'-ו' הם לומדים שפת אם שתהיה מייל, שזה רוכש אותם מעבר לגלישה ולחפש מידע.

נסים כהן: הרי במחשב אפשר לעשות שני שימושים, או לחפש מידע או צ'אטים וכל מיני דברים כאלה, או להשתמש בו כשפת תכנות כדי ללמוד איך להשתלט על המחשב.

מיכאל איתן: לעשות עוד פעם צ'אטים.

רפי הוידה: אני חושב שוועדת החינוך צריכה לצאת בקריאה שתוך שנה-שנתיים כל בתי-הספר במדינה יהיו מחוברים לאינטרנט ויהיו להם את האמצעים התוכניים על-מנת שיהיה להם גם אתרי אינטרנט והם יוכלו לעמוד כמו בארצות אחרות במאה אחוז חיבור.

רפי הוידה: ואם מדובר רק ב-3,000 אז צריכים לקבוע יעד ולעמוד בו.

מל פולישוק-בלוך: במלים אלה אני רוצה בדיוק לסכם את החלק הזה של הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה קוראת למשרד החינוך להקצות משאבים להרחבת השימוש במחשב בבתי-הספר וחיבורם לאינטרנט כדי לקדם את השימוש במחשב ללימוד מקצועות הלימוד, זאת המטרה שלנו, לא רק השימוש במחשב.

גילה פינקלשטיין: ולהכשיר את המורים.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך דורשת חיבור כל בתי-הספר לאינטרנט ולשם כך משרד החינוך יציג בפני הוועדה תכנית עבודה מתוקצבת לביצוע האמור, הן מההיבט הפיזי והן מהיבט התוכני-פדגוגי וזאת תוך?

מל פולישוק-בלוך: חודשיים?

מל פולישוק-בלוך: כמה אתם צריכים בשביל להציג תכנית?

יפה ויגוצקי: תכנית אפשר להגיש, תקציב אני לא יודעת.

מל פולישוק-בלוך: התכנית צריכה להיות מתוקצבת מבחינה זאת כמה צריך כדי?

יפה ויגוצקי: שלושה חודשים.

מל פולישוק-בלוך: תוך שלושה חודשים מהיום.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לדעת, אמרת שיש לך כאן כל מיני תכנית עבודה, כך וכך בתי-ספר היום מתוקשבים, אנחנו רוצים לדעת כמה צריכים עוד לחבר, כמה זה עולה, באיזה אמצעים, מה השלבים, מה לוח הזמנים וכמה כסף אנחנו צריכם בשביל.

מל פולישוק-בלוך: זה תכנית העבודה שאני מבקשת אותה.

מל פולישוק-בלוך: כשתהיה לנו אותה, אתם ואנחנו ביחד נלחץ על מי שצריך לממן אותה כדי שזה יצא לפועל, זה הכל.

יפה ויגוצקי: קחו בחשבון שיש עוד נתון אחד שלא דיברנו עליו והוא שישנם בתי-ספר שלא באמצעות בזק ולא באמצעות כבלים אי אפשר לחבר אותם לאינטרנט, אין תשתיות.

מל פולישוק-בלוך: אחד הדברים שרפי הוידה צריך לדאוג במשרד התקשורת, אחד הדברים שאתם צריכים לדאוג לפס רחב.

מל פולישוק-בלוך: בירדן שמענו לפני חודש חיברו את כולם לפס רחב מהיר; בדנמרק תראו את החשיפה.

מל פולישוק-בלוך: יש מקומות שעשו את זה.

מל פולישוק-בלוך: מדינת ישראל עוד קצת מאחורנית, קצת הרבה.

רפי הוידה: אגב, יש ועדה לאומית, ועדת גוריון מנצר שדנה בנושא הזה על-פי החלטת ממשלה ודנה.

יפה ויגוצקי: יש רק בעיה של תקציב.

מל פולישוק-בלוך: אז אנחנו נלך שלב שלב.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל, אנחנו במנדט שלנו נטפל בזה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.