ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 367, 2005-01-04 10:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב, ברוכים הנמצאים, אני מתכבדת לפתוח את ישיבתנו הבוקר בנושא חשוב: השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: אשתדל לעשות כמה שפחות שגיאות והפעם אשמח אם אנשי האקדמיה יתקנו אותי במידה ויהיו לי שגיאות בעברית.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים על השפה העברית ועל מגמות ושינויים.

מל פולישוק-בלוך: השפה העברית היא שפה חיה ועדיין מרביתנו משתמשים, באופן יחסי, במעט מאד מילים מהשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: היא הרבה יותר עשירה ממה שאנחנו בעצם מודעים לכך.

מל פולישוק-בלוך: בדקנו ומצאנו שכלל המילים והניבים הנמצאים בעברית בשימוש ובגניזה מוערכים בכמאה ועשרים אלף מילים וניבים.

מל פולישוק-בלוך: כשראיתי את האוצר הבלום הזה – הייתי המומה.

מל פולישוק-בלוך: מי שמדבר עברית - גברתי, חברת הכנסת מרינה סולודקין, מתי הגעת לארץ?

מרינה סולודקין: ב-91', אבל התחלתי ללמוד עברית במחתרת במוסקבה וגם במחנות העבודה.

מל פולישוק-בלוך: כשאת התחלת ללמוד עברית במוסקבה יכולת להסתפק בחמש מאות מילים כדי להסתדר היטב בעברית בארץ.

מל פולישוק-בלוך: מי שמעוניין להשתמש בשפה עברית גבוהה יחסית, מן הראוי שיהיו ברשותו כבר מאה מילים.

מל פולישוק-בלוך: עדיין באופן יחסי לכלל המילים והניבים שיש ברשותנו זה בהחלט מעט מאד וזה מפתיע.

מל פולישוק-בלוך: באופן מוזר אולי, מחר יש לנו ישיבה על שימוש באינטרנט.

מל פולישוק-בלוך: ורק אתמול כמדומני, מצאתי הודעה באינטרנט, שנפרץ אתר האקדמיה ללשון העברית.

מל פולישוק-בלוך: אז יתכן שיש אנשים שמאד מתעניינים בעברית ולכן הם פרצו את האתר.

מל פולישוק-בלוך: אבל לפי הכתבה לפחות, המטרה היא אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אני בכוונה מחברת את שני הנושאים הללו, המיחשוב-האינטרנט והשפה העברית, כי היום נרצה לדבר על מגמות בשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: ואולי הדבר המהותי ביותר בימינו זה השינוי שעוברת, ותעבור כנראה ביתר שאת השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: עם השימוש ההולך וגובר בטכנולוגיה במיוחד באינטרנט, כאשר העולם הוא בעצם יותר ויותר גלובלי והגבולות בין המדינות מיטשטשים - גם השפה תלך ותהייה ככל הנראה יותר ויותר אחידה.

מל פולישוק-בלוך: אז אני לא יודעת אם נבנה מחדש את מגדל בבל ומי יהרוס לנו אותו, אבל בודאי השימוש באנגלית יילך ויפרוץ, וזה, ככל הנראה, יבוא על חשבון היכולת של בני הנוער במיוחד בעברית שתלך ותהייה יותר רדודה.

מל פולישוק-בלוך: כבר עכשיו אנו רואים קיצורים בכתיבה, למעשה, הסלנג הופך להיות השפה הכתובה.

מל פולישוק-בלוך: וזה אולי השינוי המהותי המרכזי שאנחנו צריכים לדעת להתמודד אתו.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מאלה שחושבים שעברית צריכה להיות רק השפה האקדמית, הכבדה, הרישמית, אם כי אני מאד מכבדת ומעריכה שפה כזאת.

מל פולישוק-בלוך: אבל, היא בהחלט צריכה להיות שפה שחיה וזורמת עם המציאות ועם הקהל.

מל פולישוק-בלוך: אך בכל זאת מתפקידנו לחשוב איך אנחנו מתגברים על אותם כשלים שהזכרתי כרגע כדי שהשפה העברית לא תאבד את איכותה ותלך ותפרוץ.

מל פולישוק-בלוך: אחת הבעיות שיש לנו כדי לשמר ולשמור את השפה העברית זה כמובן בתחום העסקים.

מל פולישוק-בלוך: אני אתחיל מהעיתונים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מכירים את העיתונים ואני מכבדת ומעריכה אותם על כך שקוראים להם "מעריב" ו"הארץ" ו"ידיעות אחרונות" - הכל מילים עבריות.

מל פולישוק-בלוך: אולי באמת בגלל שהמקור שלהם כמה עשרות שנים אחורנית, אבל את החדשות העסקיות מוכרים לנו ב"גלובס" – לועזית.

מל פולישוק-בלוך: ולא די בכך, גם את השבועון שלהם הם הלכו וכינו בשם המוזר קצת "ג'י", ו"ליידי גלובס", לא רק "אשת הגלובס" אלא "ליידי גלובס.

מל פולישוק-בלוך: " ואני אצטט ממאמר שהיה ב"ווי נט" בכותרת "חגיגה עברית", מה נאמר כאן על גלובס: "העיתון נקרא גלובס – קריצה אמריקאית שיהיה קליט כזה, הלא גם אם כל האצבעות יתקעו בסכרים הנכונים - שטף האמריקניזציה שעובר על העברית לא יפסח על שמות העיתונים.

מל פולישוק-בלוך: " ואומר הכותב: "מה בעצם מוכרים לנו כאן, הוצאתם מגזין עברי חדש" אגב יש מילה עברית למגזין?

מל פולישוק-בלוך: גילה פינקלשטיין: ירחון, בטאון.

מל פולישוק-בלוך: המשך ציטוט: "הוצאתם עיתון עברי חדש רק כדי לבזות את שפתכם, השפה האחת והיחידה שבה אתם מסוגלים לקרוא ולכתוב וגם להפיק עיתון ומה אתם אומרים על קוראיכם בהגישכם להם תבשיל מילולי כזה?

מל פולישוק-בלוך: אתם מאמינם שהם קרתנים וקטנים בדיוק כמוכם, ששפתנו המשותפת לא טובה די הצורך או ענייה ממילים ליצור בהם קמפיין פירסומי שאתם צריכים להשתמש במילים הלועזיות האלה...? ובכן, לא כל העיתונות העכשוית או התיקשורת העכשוית לועגת בעצם לשפה העברית כמו שעושים בגלובס.

מל פולישוק-בלוך: ברצוני לציין לשבח תוכנית טלביזיה שהיא חגיגה לשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: דוקא בטלביזיה, תוכנית שהיא טלביזיה מדוברת, טלביזיה גבוהה, לא מתנצלת, ומתובלת בשפת רחוב, שפת בשר ודם, שונה מהפלסטיק המילולי שמאכילים אותנו במשדרי החדשות והאקטואליה.

מל פולישוק-בלוך: זוהי העברית הטובה ביותר המדוברת בטלביזיה ומדובר כמובן בתוכניתם של לונדון וקירשנבאום שהיא חגיגה לשפה העברית ומי שצופה בה רואה את המילון כחלק בלתי נפרד מהתוכנית וכל מילה בה הם נתקלים הם ישר בודקים.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלתת כבוד לשפה העברית זה מכבד אותנו כישראלים וזה חשוב לנו כי בעצם כאן זו המדינה היחידה שמדברת את השפה הזו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לשמוע מהמומחים ומחברותי חברות הכנסת כיצד אנחנו יכולים להתייחס, לקדם ולשפר את השימוש בשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: מי שהייתה מורה ומחנכת בבקשה חברת הכנסת גילה פינקלשטיין.

גילה פינקלשטיין: הייתי מורה לאנגלית דוקא ומנהלת תיכון "צייטלין" בעבר.

גילה פינקלשטיין: קודם כל אני מברכת את היו"ר שלנו על הישיבה החשובה, מאד התרגשתי מהנושא, נושא חשוב מאד, והייתי רוצה שנמשיך לדון בו גם בהמשך ושהיום זו תהייה רק יריית הפתיחה בה נשמע מהמומחים מה ניתן לעשות כדי להמשיך ולפעול לקידום נושא חשוב זה.

גילה פינקלשטיין: השפה העברית היא ללא ספק הישג עצום, ואדם שלא היה שנתיים בישראל וחוזר לישראל אחרי שנתיים מרגיש צורך מיידי להתעדכן בשפה כי יש אינספור חידושים.

גילה פינקלשטיין: יחד עם זאת חלה הידרדרות עצומה בשפה היומיומית.

גילה פינקלשטיין: ואנחנו יכולים לפגוש נער שסיים תיכון והוא יאמר לנו שהוא שילם "עשר שקל" על "שתי סנדביצ'ים", ובאותו הרגע מתעורר בי הרצון לתקן לו מייד את העברית אך גם אי רצון לאכול אתו את הסנדביצ'ים.

גילה פינקלשטיין: אז כיצד בכל זאת קורה שנער שסיים תיכון ואומר לי שקיבל 90 במבחן בלשון מדבר בצורה כה לא נכונה ובשגיאות כל-כך גסות.

גילה פינקלשטיין: מסתבר, שהמורים בביה"ס מקפידים מאד על החוקים בלשון ופחות עוסקים בשפה המדוברת.

גילה פינקלשטיין: מספיק לנער שהוא ידע להגיד "זה מגניב" והרבה סלנג.

גילה פינקלשטיין: בתי, שהיא מורה ללשון ומכינה לבגרות בלשון, מתקשרת אלי מדי פעם ואומרת: כמה חבל שהמקצוע השנוא ביותר על התלמידים בתיכון הוא לשון.

גילה פינקלשטיין: היא אומרת: אמא, את מורה לאנגלית, התלמידים מאד אוהבים ללמוד אנגלית.

גילה פינקלשטיין: למה לשון הם שונאים, הרי זו שפת האם שלהם?

גילה פינקלשטיין: וכאן אנו צריכים לעשות חושבים, למה?

גילה פינקלשטיין: אולי אין מספיק השקעה בטכניקות שהלימוד יהיה מרתק יותר.

גילה פינקלשטיין: החוקים עצמם יבשים וקשים, זו שפה מאד קשה.

גילה פינקלשטיין: צריך לחשוב, כיצד ניתן להעביר מתודיקה, ללמד את המורים ללשון מתודיקה, כך שהשיעורים יהיו יותר מעניינים והתלמידים יאהבו את מקצוע הלשון שהוא כה חשוב.

גילה פינקלשטיין: בזמן שהייתי מנהלת תיכון הייתה שנה שמשרד החינוך החליט שזו תהייה שנת השפה העברית.

גילה פינקלשטיין: והייתה פעילות יוצאת מן הכלל, זו הייתה שנה נהדרת.

גילה פינקלשטיין: כל הפעילויות, גם בשיעורים של מקצועות אחרים, עסקו בשפה העברית.

גילה פינקלשטיין: הצעתי למשרד החינוך, מדוע לא נחזור על כך ונחליט על שנת השפה העברית.

גילה פינקלשטיין: מדוע שלא כל שנה תהייה שנת השפה העברית.

גילה פינקלשטיין: הרי זה המקצוע שלנו והשפה שלנו ואנו סבורים שאין שפה יפה ממנה.

גילה פינקלשטיין: נושא שני: הבגרות - בחינת הבגרות.

גילה פינקלשטיין: ברוב בתי הספר היא נערכת בסוף כיתה י' או בסוף כיתה י"א.

גילה פינקלשטיין: זו טעות גדולה.

גילה פינקלשטיין: מדוע?

גילה פינקלשטיין: משום שכאשר התלמידים ניגשים בסוף כיתה י' או י"א הם ניגשים לבחינות גם בתנ"ך וגם בהסטוריה ואז הם מתרכזים בכמה בחינות סביב.

גילה פינקלשטיין: הצעתי הדחופה, ואני מבקשת מיושבת הראש שלנו שהיא "פצצת אנרגיה" שהיא "תריץ" את הרעיון איתנו ביחד: שהבגרות בלשון תהייה בסוף כיתה ט'.

גילה פינקלשטיין: ורק לזה הם יגשו בסוף כיתה ט'.

גילה פינקלשטיין: ואז התלמידים יתמקדו בשנים הראשונות של החיים שלהם בביה"ס בלשון העברית ויידעו שבסוף כיתה ט' הם ניגשים לבגרות רק בלשון ולא בשום מקצוע אחר ויוכלו להקדיש רק ללשון.

מל פולישוק-בלוך: חשבתי שאת רוצה להציע שזה יהיה דוקא בי"ב כדי שאז ילמדו לשון עוד שנה ועוד שנה ועוד שנה כי ברגע שאין בגרות אז כבר מפסיקים ללמוד...

גילה פינקלשטיין: לא, כי אם הם יסיימו בסוף חטיבת הביניים את הבגרות בלשון ויתמקדו בה, הם יידעו עברית טובה יותר ולא ישגו והדבר יקנה להם בטחון, וודאות ורהיטות במהלך כל הלימודים בתיכון.

גילה פינקלשטיין: ואני חושבת שזה מאד חשוב.

גילה פינקלשטיין: אתם יודעים שישנם צעירים שחוזרים מחו"ל אחרי שנה שנתיים ואומרים: אי אפשר לומר זאת בעברית.

גילה פינקלשטיין: וזה לא נכון .

גילה פינקלשטיין: הם לא יודעים איך להגיד זאת בעברית.

גילה פינקלשטיין: אין דבר שאי אפשר לומר בעברית.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לדאוג שהמשפט: "אי אפשר לומר את זה בעברית" לא ישמע יותר.

גילה פינקלשטיין: בקיצור, כיצד אנחנו יכולים לדאוג לכך שמקצוע הלשון יהיה יותר אהוב.

גילה פינקלשטיין: ברור הוא שהלשון העברית זקוקה לזריקת חיזוק ועלינו לעודד ולתמרץ את הבטחון העצמי של התלמידים שלנו שכאשר הם מגיעים לאוניברסיטה הם יידעו להתבטא ולכתוב עבודה בעברית נכונה.

גילה פינקלשטיין: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: תודה גם לך.

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן אתה חבר האקדמיה ללשון העברית וגם ראש החוג ללשון עברית באוניברסיטת תל אביב.

מל פולישוק-בלוך: מודה באשמה.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שאני שומעת שיש לך "אשמה כפולה", נתחיל בך, משום שע"פ החוק אתם באקדמיה אמורים לבדוק, לקדם, ולשפר את השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: ד"ר חיים כהן בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן אני ראש החוג ללשון עברית באוניברסיטת תל אביב וחבר האקדמיה ללשון עברית.

מל פולישוק-בלוך: כשם שהצגתי את עצמי, אינני יודע, אולי החמצתי את הצגתה של יושבת ראש הוועדה, עם מי יש לי הכבוד, אני אשמח לדעת?

מל פולישוק-בלוך: שמי מלי פולישוק.

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן אני שמח לדעת ואני מתאר לעצמי שיש פה עוד חברי כנסת.

מל פולישוק-בלוך: חברי ועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אתה צודק.

מל פולישוק-בלוך: נציג את עצמנו בצורה מסודרת אבל לא קרה שום אסון וגם הצופים בבית לא כולם מכירים את כל הפוליטיקאים.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, אני יושבת ראש ועדת החינוך התרבות והספורט וזאת האכסניה שבה אנו מצויים כרגע.

מל פולישוק-בלוך: שמי מלי פולישוק-בלוך, אני ממפלגת שינוי.

מל פולישוק-בלוך: לצידי, נתחיל מימין מרינה סולודקין ממפלגת הליכוד וחברת הכנסת גילה פינקלשטיין מהמפד"ל.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שיצטרפו אלינו גם חכ"ים נוספים.

מל פולישוק-בלוך: אתמול כשדנו בנושא של פיטום אווזים שהוא בהחלט נושא מאד חשוב בעיני, היו כל חברי הוועדה, חמישה עשר במספר.

מל פולישוק-בלוך: היום כשאנו דנים בשפה העברית – אנחנו שלוש.

מל פולישוק-בלוך: גילה פינקלשטיין לא, זה תלוי בלובי.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא הפעלתם לובי.

מל פולישוק-בלוך: שם היו המון לוביסטים שהתקשרו אלינו הביתה.

מל פולישוק-בלוך: אצלי לבד במשרד...

מל פולישוק-בלוך: היו"ר מלי פולישוק בלוך אני מבקשת עברית – "שתדלנים" גילה פינקלשטיין עדיין אף אחד לא מדבר עברית ראוייה.

מל פולישוק-בלוך: יש מה ללמוד.

מל פולישוק-בלוך: ישבו אצלי שתדלנים במשרד שלוש שעות.

מל פולישוק-בלוך: גם אתם, אנשי הלשון, צריכים להפעיל לובי ואז בכנס הבא שלנו תהייה נוכחות גבוהה יותר.

מל פולישוק-בלוך: היו"ר מלי פולישוק – בלוך ועכשיו כשאנו מכירים בואו ונתקדם.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה!

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן כמובן היה ברור לי לחלוטין שאני מגיע לוועדת החינוך של הכנסת, רק רציתי לדעת מי האנשים הדוברים אלי וזו הייתה כל מטרת שאלתי.

מל פולישוק-בלוך: אני מוכרח לומר שכלל אינני מודאג ממעמדה של הלשון העברית כלשון חיה, מדוברת.

מל פולישוק-בלוך: הלשון העברית מדוברת היום בפי כחמישה מיליון איש בעולם, מהם לצערי כחצי מיליון איש בחו"ל.

מל פולישוק-בלוך: אבל אין לנו כל דאגה באשר לרמתה של הלשון העברית.

מל פולישוק-בלוך: כשחברת הכנסת פינקלשטיין דיברה על השפה הרדודה של הילד או הנער שאומר "שתי שקל" וכדומה, זה באמת אינו מדאיג אותי מאד מפני שזו שפה מדוברת.

מל פולישוק-בלוך: ושפה מדוברת מצוייה לעולם, בכל הלשונות, בפער משפת התרבות, מהשפה הכתובה.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו מקבלים זאת ואין לנו עם זה שום בעייה.

מל פולישוק-בלוך: גם מה שיושבת הראש ציינה לגבי הכתיבה באינטרנט במיילים, בדור האלקטרוני, כתיבה בקיצורים, זה דבר שקיים כמובן גם באנגלית.

מל פולישוק-בלוך: נושא זה אינו מטריד אותי לא כחוקר הלשון העברית ולא כחבר האקדמיה ללשון העברית.

מל פולישוק-בלוך: מה שמטריד אותי והדבר עלה גם מדבריה של חברת הכנסת פינקלשטיין הוא רמתה של התרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: רמתה של הוראת העברית ולא הוראת העברית כדקדוק עברי דוקא אלא הרמה של ידיעת העברית והתרבות העברית בביה"ס היסודי והתיכון.

מל פולישוק-בלוך: אני מתכוון לפער עצום שקיים היום בין התרבות העברית כפי שהיא מופיעה במקורות העברית, ומקורות העברית זה שלושת אלפים שנה, החל מן המקרא, ועבור לספרות חז"ל וסיים בביאליק, מנדלי, שלום עליכם בתרגומו של ברקוביץ ועוד.

מל פולישוק-בלוך: למה אתה מסיים בביאליק ולא באתגר קרת למשל?

3259: אני מסיים כיון שאני מדבר כרגע על תרבות עברית קלאסית.

מל פולישוק-בלוך: גם קרת יכול להיות קלאסי.

מל פולישוק-בלוך: זה בדיוק הויכוח האם זה קלאסי או לא קלאסי?

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן אני מסיים בביאליק משום המשפט הבא שאני עומד לומר: הנער העברי בתיכון רחוק מהתרבות הזו והוא יתקשה לקרוא את הטקסטים האלה.

מל פולישוק-בלוך: אני מאמין שהנער העברי בתיכון איננו מתקשה בהבנת אתגר קרת, שהוא סופר טוב, ואיננו מתקשה בהבנת עירית לינור שאף היא סופרת טובה מאד.

מל פולישוק-בלוך: כותבת יפה, עברית יפה מאד, מתבטאת יפה ואין קושי בהבנת הדברים.

מל פולישוק-בלוך: אך יש לתלמידים קושי עצום בהבנת כל מה שנכתב בעברית עד לפני כשמונים או כמאה שנה.

מל פולישוק-בלוך: וזו בעייה לא רק של התלמידים.

מל פולישוק-בלוך: זו בעיית המורים.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שקשה היום, לצערי הרב, למצוא מורים שאפשר להכשיר אותם להוראת התרבות העברית, ולא דוקא הדקדוק היבש.

מל פולישוק-בלוך: מורים שיכולים למשל להתמודד עם טקסט של עגנון, שמבינים אותו כהלכה, שמכירים את אוצר מילותיו.

מל פולישוק-בלוך: אוצר המילים של עגנון איננו בא מכיסיו של עגנון.

מל פולישוק-בלוך: הוא בא מהתרבות העברית שאבי למשל, שלא למד בארץ – מתמודד יפה עם הטקסט של עגנון.

מל פולישוק-בלוך: כי הוא מצוי בתרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: גילה פינקלשטיין כן.

מל פולישוק-בלוך: כי היום לא קוראים והטלביזיה באנגלית, הכל עובד באנגלית.

מל פולישוק-בלוך: אין קריאת ספרים.

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן לכן מה שיש לעסוק בו הוא הנחלת הלשון העברית דרך התרבות העברית ולא רק הדקדוק היבש.

מל פולישוק-בלוך: ואם אנחנו מדברים על כך, הדקדוק היבש ודאי שצריך להילמד כי זה חלק מהקלאסיקה שלנו, זה חלק מהתרבות הקלאסית שלנו.

מל פולישוק-בלוך: אינני בא בטענה אל הנער שאמר "שתי שקל" – זה לשון דיבור.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שכאשר הוא יכתוב, הוא יכתוב: "שני שקל" או "שני שקלים".

מל פולישוק-בלוך: אם יכתוב "שני שקל" - דיי.

מל פולישוק-בלוך: לא אקפיד עמו.

מל פולישוק-בלוך: המצב שלנו הוא ברמתה של התרבות.

מל פולישוק-בלוך: ואם אוכל להוסיף מילה אחת לגבי האקדמיה ללשון העברית.

מל פולישוק-בלוך: את התחלת באקדמיה ללשון העברית המופקדת לכאורה על הלשון העברית.

מל פולישוק-בלוך: מכוונת התפתחות הלשון העברית על יסוד חקר הלשון לתקופותיה ולענפיה.

מל פולישוק-בלוך: חיים כהן צריך לומר שהמוסד הביצועי שצריך להוציא לפועל את מה שהאקדמיה מעמידה – המוסד הביצועי הוא לא האקדמיה – הוא משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: זה החוק.

מל פולישוק-בלוך: וכאן צריך לעמוד קשר ברור בין האקדמיה ובין משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: האקדמיה היא מוסד דל תקציבים.

מל פולישוק-בלוך: פועל ברמה תקציבית מגוחכת.

מל פולישוק-בלוך: ואתה חושב שאין קשר טוב בין האקדמיה למשרד החינוך?

3259: אני חושב שאין קשר טוב.

3259: אבל בנושא זה תוכל גם חברתי מאקדמיה לומר דברים אחדים.

3259: תקציב האקדמיה שהוא בעצם ניזון ממשרד החינוך הוא תקציב דל מאד.

3259: אינני יודע את המספרים המדוייקים, אך יש לומר, אולי לא רבים יודעים זאת: חברי האקדמיה עובדים בלא שכר.

3259: זה החוק, זה תקנון האקדמיה.

3259: הם אינם משתכרים.

3259: כל פעולתם של חברי האקדמיה היא התנדבותית לחלוטין.

3259: יתרה מזו, מי שהוא עובד אקדמיה, ויש עובדי אקדמיה, אינו יכול להיות חבר האקדמיה.

3259: מכיון שהוא איננו יכול להשתכר מקופת האקדמיה.

3259: מצב זה מעמיד את האקדמיה בסד קשה מאד.

3259: הוא מעמיד כבלים על ידיה בכל מעשיה.

3259: ויש לה שני מעשים חשובים: הם מעמידים את המינוח העברי המקצועי לדרישת בעלי המקצוע והם מעמידים בצד המחקרי את המילון ההסטורי ללשון העברית הפועל כמעט מאז יסודה של האקדמיה, אבל הוא מתקדם לאיטו מכיוון שהתקציבים העומדים לרשות האקדמיה בהעמדת עובדים ראויים לעניין זה הוא פשוט דל.

3259: אפילו מגוחך, מה שמשתכר עובד אקדמיה כזה אינו מושך אותו, מן הסתם, אל העבודה באקדמיה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לעבור למשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: מה שמך בבקשה?

מל פולישוק-בלוך: נילי לוי ד"ר נילי לוי המפקחת על הוראת עברית במיגזר הממלכתי.

מל פולישוק-בלוך: הייתי בהחלט רוצה שתתייחסי בדברייך גם למה שאתם עושים וגם לקשרים עם האקדמיה וכמי שהוא גם הגוף המתקצב בעצם את האקדמיה.

מל פולישוק-בלוך: האם, לראות עינייך, אין לנו כאן חסר בגורם שיטפח את התרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: מפני שאני בהחלט מסכימה לדבריך, ד"ר חיים כהן, שהבעייה איננה הדקדוק העברי, הבעייה היא תרבות עברית.

מל פולישוק-בלוך: ואני שמה את הדגש על העברית כפי שהיא באה לידי ביטוי בספרים, בשירים ,בשיחה ובהסטוריה ובמסורת ובכל המרכיבים האלו.

מל פולישוק-בלוך: השאלה אם משרד החינוך רואה את הכובע העיקרי שלו אולי היחידי שלו כמקנה ידע ולא כמי שבא לפתח את התרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: נילי לוי אני מקבלת את הדברים שהציג ד"ר חיים כהן, אני רק רוצה לתקן שהבעייה היא לא שהתלמידים אינם מכירים את התרבות העברית שנוצרה עד לפני שמונים שנה, הם גם אינם מכירים ספרות שנוצרה מאוחר יותר וגם את עמיחי וגם את חיים גורי – מתקשים תלמידים לקרוא בשל העדר שליטה במקורות, בארון הספרים היהודי.

מל פולישוק-בלוך: גם בשנים האחרונות, יוצרים אחרים, אולי לא אתגר קרת, יצירתם מהדהדת נדבכים קודמים של התרבות העברית ונדבכים אלה הולכים ונעשים בלתי ידועים לתלמידים.

מל פולישוק-בלוך: מה אנו עושים כדי להתמודד עם בעייה זו שהיא באמת בעייה יסודית בתרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: ראשית, מבחינת תוכנית לימודים החלטנו להיות פחות פתוחים ומתירנים ממה שהיה משרד החינוך עד לפני כמה שנים.

מל פולישוק-בלוך: אם עד לפני תש"ס – כלומר שנת אלפיים – החובה בלימוד שירה עברית למשל הייתה ימי הביניים, ביאליק ומעבר לכך היה כראות עיניו של המורה.

מל פולישוק-בלוך: תוכנית הלימודים החל מתש"ס מחייבת הוראה של טשרניחובסקי שנזנח, של אלתרמן ושל אורי צבי גרינברג ושל רחל ולאה גולדברג, עמיחי, נתן זך ועוד חמישה יוצרים שלא אפרט.

מל פולישוק-בלוך: אנו סבורים שהחיוב בתוכנית הלימודים ללמד יוצרים שהם המשך לנדבכי התרבות הקודמים הוא הכרח כדי לשמור על דמותו התרבותית של בוגר התיכון.

מל פולישוק-בלוך: מעבר לעניין של תוכניות לימודים אנו גם מפעילים שני מיזמים שכוונתם להפגיש מקרוב תלמידים עם יוצרים.

מל פולישוק-בלוך: מיזם אחד הוא: סופר אורח.

מל פולישוק-בלוך: מדי שנה מזמינים בתי הספר במימון של משרד החינוך, יוצרים שנבחרו ע"י וועדה שכוללת גם אישי ציבור, למיפגש עם תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: השנה למשל משתתפים במיזם זה תשעה סופרים, ביניהם אלי עמיר, אשכול נבו, אליעז כהן, שוהם סמיט, לצעירים יותר נאוה מקמלטיר וכו'.

מל פולישוק-בלוך: בשנים קודמות השתתפו יוצרים כמו יהודה עמיחי, הוא היה הראשון במיזם הזה, חיים גורי, נתן יונתן, סביון ליברכט, סמי ברדוגו והרשימה ארוכה.

מל פולישוק-בלוך: במפגשים אלו נוצר קשר ישיר בין יוצר ובין תלמידים והשפעתם של המיפגשים על היחס ליצירה היא אפקטיבית מאד.

מל פולישוק-בלוך: המיזם השני בו התחלנו בשנה שעברה בשיתוף עם המחלקה לתרבות בקהילה במינהל התרבות הוא מיזם ששמו: סיפור נולד- והוא צריך להיות איזשהו קונטרה לתרבות הרייטינג של "כוכב נולד".

מל פולישוק-בלוך: סופרים פוגשים תלמידים לסדנאות כתיבה בבתי ספר בעיקר בפריפריה, בעיקר בקהילות חלשות יותר, בבתי ספר שהרמה הסוציו אקונומית שלהם נמוכה, ומנחים תלמידים בכתיבת סיפורים.

מל פולישוק-בלוך: בסופו של דבר יש תחרות בין הסיפורים הטובים ביותר וכו'.

מל פולישוק-בלוך: ברצוני לציין שבשנה שעברה גילינו איזה כשרונות פוטנציאלים טמונים במקומות רחוקים כמו דימונה- שקיבלנו משם סיפורים של עולה מאתיופיה – סיפור שזכה, של תלמידים מקריית גת וכו'.

מל פולישוק-בלוך: כלומר אותם תלמידים שהם רחוקים מהמרכז עצם זה שסופרים הגיעו אליהם ושוחחו עימם, דובבו אותם והביאו אותם לכלל כתיבה – ללא ספק השפיע השפעה חשובה על היחס לספרות וגילוי כוחות פנימיים של תלמידים שיכולים להתבטא באמצעות השפה.

מל פולישוק-בלוך: כמובן שאין הקומץ משביע את הארי וזה מעט מדי.

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים נחשפים לכל התוכניות היפות האלה שאת מדברת עליהן?

מל פולישוק-בלוך: בסך הכל, בלי להיכנס לפרטים, בסך הכל כל התוכניות בתחום הספרות.

מל פולישוק-בלוך: כמה שעות ספרות יש בשבוע?

מל פולישוק-בלוך: שעתיים?

נילי לוי: שעתיים בשבוע ספרות ושעתיים בשבוע לשון והבעה.

מל פולישוק-בלוך: מכיתה א' – י"ב?

נילי לוי: לא.

נילי לוי: בעצם בביה"ס היסודי אין כל כך חוק בעניין הזה, או שיש חוק ואין אכיפה.

נילי לוי: קשה לומר שעדיין מתבצעת ההוראה ללמד לפחות ארבע שעות בשבוע עברית.

נילי לוי: אינני יכולה להיות ערבה לכך.

נילי לוי: בחטיבה העלינה, שמסתיימת בבחינת בגרות מוקצבות לכך שתי יחידות לימוד כלומר שש שעות לימוד לאורך שלוש שנות הלימוד בחטיבה העליונה.

מל פולישוק-בלוך: ללמוד ספרות זה חשוב, ובקריאת ספרים אנו רואים חשיבות מרובה.

מל פולישוק-בלוך: סיפרת שתלמידים חווים את חווית היצירה הספרותית.

מל פולישוק-בלוך: בכמה בתי ספר פועל המיזם הזה?

נילי לוי: לא רבים מהם.

נילי לוי: בשלושים וארבעה בתי ספר.

מל פולישוק-בלוך: אז מכיון שאלה מעט מאד, ולא כולם רוצים להיות סופרים אבל כל אחד צריך לדעת לכתוב משפט בעברית תקינה.

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת מה התוכנית שלכם כדי ללמד כל אחד לפתח נושא בכתיבה.

מל פולישוק-בלוך: לא רק בשפה מדוברת אלא להתחיל נושא, לפתוח, גוף, סוף, פעם למדנו את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה את ילדי , אצלי קוראים בבית כל הזמן ספרים , מה לעשות, - אבל אני רואה את ילדי וחבריהם – הכתיבה הולכת לא משהו.

מל פולישוק-בלוך: קשה להם לכתוב משפט שלם ארוך שיהיה תיקני.

גילה פינקלשטיין: אנחנו רוצים שתהייה יותר הבעה ויותר הבנה.

נילי לוי: אני יכולה לענות, אבל מכיוון שיושבת כאן סימה חרוב שמופקדת על הוראת לשון והבעה מטעם משרד החינוך, אעביר לה את רשות הדיבור.

מל פולישוק-בלוך: מה תפקידך בכוח?

סימה חרוב: אני מפקחת על תוכנית הלימודים בעברית לכיתות ז' – י"ב ואני אומר כמה משפטים גם על התוכנית ליסודי.

מל פולישוק-בלוך: ואולי תעני על שאלה ששאלתי קודם ועדיין לא קיבלתי תשובה, לגבי מה שנאמר פה על יכולתנו בתרבות העברית.

סימה חרוב: אני מצטרפת לדברי ד"ר כהן שרואה בעייה עמוקה יותר בעברית הפורמלית, הכתובה, המתוכננת.

סימה חרוב: אני גם מצטרפת לעניין של אי הקפדה מוחלטת בלשון הלא מתוכננת, בלשון הדבורה.

סימה חרוב: לכן אני רוצה באמת יותר להתייחס ללשון בביה"ס ולא ללשון של הטלביזיה בתוכניות מסויימות ואין בזה שום דבר נגד הטלביזיה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא עניין של בעד או נגד הטלביזיה אבל את יודעת היטב שמה שמקנה לנו, לטוב ולרע, ומשפיע עלינו - זו הטלביזיה, ולכן מצאתי לנכון לציין דוקא את אלו שציינתי קודם לחיוב, משום שהם משפיעים לחיוב על הנושא הזה.

סימה חרוב: אני אמחק את המשפט האחרון שלי ואתייחס לתוכנית הלימודים ולנסיון לעשייה, אני מקוה נסיון מוצלח.

סימה חרוב: יש לנו תוכנית לימודים חדשה בעברית לכיתות ז' – י"ב משנת תשס"ג ויש גם תוכנית ליסודי שאני ארשה לעצמי לומר עליה כמה משפטים.

סימה חרוב: תוכנית הלימודים הזו עמדה על חלק מהדברים שהציג ד"ר כהן.

סימה חרוב: זאת אומרת הפער בין לשון התרבות ללשון המדוברת והרצון העמוק לגשר על הפער הזה ולחשוף את התלמידים לרבדים שונים של הלשון ולהעשיר את אוצר המילים שלהם במידה ניכרת.

סימה חרוב: התחושה שיש ירידה בקשר עם לשון התרבות – אינני צריכה לחזק אותה היא נאמרה כאן ע"י דוברים שונים.

סימה חרוב: תיגבור של הוראת אוצר מילים זה ברור.

סימה חרוב: ברצוני עדיין להציג את התוכנית אבל לומר משפט שמתקשר לדבריה של חבר הכנסת פינקלשטיין, סליחה, חברת הכנסת.

גילה פינקלשטיין: הרבה אומרים חבר הכנסת, זה בסדר, קוראים לי גם להשלים מניין.

גילה פינקלשטיין: ואני מתחננת, מבחינה ביולוגית אני אישה, עיזבו אותי...

מל פולישוק-בלוך: תשני את הכללים שגם אישה תוכל להשלים מניין...

גילה פינקלשטיין: אתם מרגישים שמפד"ל ושינוי יושבים יחד, אבל בכל זאת אנחנו חברות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים על תרבות עברית.

מל פולישוק-בלוך: חלק מהתרבות העברית זה גם המשפט העברי.

מל פולישוק-בלוך: אני עורכת דין, ואת המשפט העברי לימד אותי אדם דתי, רב.

מל פולישוק-בלוך: והוא אמר שאין שום מניעה הלכתית שאישה תוכל להתפלל ביחד עם הגבר.

מל פולישוק-בלוך: רק לידיעתך, לא אני אמרתי...

גילה פינקלשטיין: לצערי אני לא כל כך מודרנית.

גילה פינקלשטיין: בשטחים ובתחומים האלה אני די שמרנית.

גילה פינקלשטיין: ..

סימה חרוב: אני אחזור לעניינים שאני בהם יותר מוסמכת מאשר להשלים מניין.

סימה חרוב: אני מסכימה בנושא אהבת הלשון, אני מסכימה בנושא התיגבור של הוראת הלשון.

סימה חרוב: אני רק רוצה לומר שתי מילים על מה זה לשון.

סימה חרוב: זה לא רק ידע הלשון אם יש לומר "שתי שקל" או "שני שקלים" שזה חשוב ומצוי בתוכנית אלא גם ידע הלשון שכולל גם הבנה והבעה ולא רק של טקסטים של הכאן והעכשיו בעשר השניות האחרונות.

גילה פינקלשטיין: איך אנחנו עושים שתהיינה יותר הבנה והבעה?

סימה חרוב: אוקי.

סימה חרוב: אז תוכנית הלימודים באמת מוצאת איזון בין הפונקציונלי לבין העיוני ויש מטרה גם לשלב את שני אלו.

סימה חרוב: עדיין ברצוני לטעון שבזמן שיש לנו, אני סבורה שעדיף שהתוכנית תתערב בהבעה המתוכננת בע"פ, בהבעה בכתב, ברמת משפט אפילו, אני כבר לא מדברת על פתיחה, גוף וסיום שאני לא ארחיב בהם כרגע.

סימה חרוב: ברמת משפט, פיסקה, טקסט שלם אני מסכימה לגמרי עם דברי היו"ר.

סימה חרוב: אם אני מגדירה את הלשון בהיקף הרחב ועומדת על הקשר בין הפונקציונלי לעיוני אני חושבת שבהחלט צריך לתגבר.

סימה חרוב: אני חולקת בקטע של הרצף.

סימה חרוב: המסקנה שהגעת אליה לטעמי, מן הצורך בתיגבור היא איננה המסקנה שאני מגיעה אליה.

סימה חרוב: המסקנה שאני מגיעה אליה היא שמא' – י"ב, שלא לדבר על גן עד י"ב, יש לשמור על הרצף.

סימה חרוב: לא להוריד זאת לכיתה ט'.

סימה חרוב: אלא אפילו לא לאפשר זאת בי', אלא לפזר זאת על פני י', י"א, י"ב.

גילה פינקלשטיין: ההצעה שלי הייתה שבחינת הבגרות תהייה בסוף ט' אבל ימשיכו ללמוד.

גילה פינקלשטיין: ודאי.

גילה פינקלשטיין: כי כאשר הבחינה בלשון לא תהייה ביחד עם בחינות בגרות נוספות אז התלמידים מדרך הטבע, יתמקדו בלשון העברית בכיתה ט' ויבחנו בה אבל ימשיכו ללמוד עברית גם בשנים הבאות.

סימה חרוב: אני רוצה להדגיש שלטעמי כתיבה והבעה בע"פ דורשות גם רמה מסויימת של בגרות.

סימה חרוב: לא בחינת בגרות אלא בגרות אישית, נפשית, מנטלית ואחרת.

סימה חרוב: ובטיעון הזה אני סבורה שמה שתלמיד יכתוב בסוף ט' אינו מה שהוא יכתוב ויאמר בסוף י', י"א וי"ב.

סימה חרוב: ואני דוקא רוצה לקרוא לועדה לסייע בידנו להגביר זאת, ולהגביר פירושו לשמור על רצץ לאורך כל שנות הלימוד וגם להוסיף שעות כי יכול להיות שלתלמיד שלפני 15 שנים הספיק מספר השעות שהיה, כי הוא נחשף לעברית בערוצים פחות מגוונים.

סימה חרוב: והיום כשהתלמיד שלנו נחשף לעברית פחות בקריאה ויותר בערוצים אחרים, גם אם זה ערוצים כתובים זה ערוצים של שפה בינונית ומטה לפעמים, התיגבור הוא כורח.

סימה חרוב: גם בכמות וגם לאורך רצף של 12 שנות לימוד.

מל פולישוק-בלוך: תאמרי לי בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: כוח ההוראה שמיועד להעביר את כל מה שאת מעוניינת בו, האם רמתו מספקת?

מל פולישוק-בלוך: הוא מקצועי מספיק?

מל פולישוק-בלוך: או שהכוונה למורה בכיתה א' ב' שהיא מורה כוללת.

מל פולישוק-בלוך: קיימנו ישיבה לא מזמן על התמקצעות המורים למתמטיקה, ומשרד החינוך הבין סוף סוף שגם במתמטיקה לכיתות א' צריך להיות מקצועיים.

מל פולישוק-בלוך: אני חוששת, אולי חושבת שבעברית זה לא פחות מכך ויש לדעת את השפה העברית על בוריה.

מל פולישוק-בלוך: ותיסלחנה לי המורות, אך לא כולן שולטות ברזי השפה העברית כפי שצריך וגם בתרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: לכן אולי צריך להכשיר מורות, אני אומרת מורות כי הרוב הן מורות, לכיתות הנמוכות, לבתי הספר היסודיים דוקא, כדי שתהיינה יותר מקצועיות בתחום הזה, שהבסיס יהיה יותר נכון.

מל פולישוק-בלוך: גם הגננות.

מל פולישוק-בלוך: מהגיל הרך.

מל פולישוק-בלוך: אצלי מערכת החינוך מתחילה כשהילד נכנס למערכת החינוך בגיל חמש.

סימה חרוב: ראשית אני רוצה לומר שמכשירים מורים.

סימה חרוב: יש מקום לתיגבור.

סימה חרוב: יש מקום להשלמות.

סימה חרוב: יש תוכנית לימודים כאמור מא' – ו'.

סימה חרוב: אני לא מופקדת עליה אבל אני מכירה אותה והיא בהחלט פונה למורים של כל תחומי הדעת.

סימה חרוב: אף על פי שתוכנית הלימודים היא למקצוע עברית, הנמענים שלה, קהל היעד שלה הוא כלל המורים בביה"ס היסודי וזה עוד פן שלדעתי צריך לעמוד עליו.

סימה חרוב: לא יתכן שרק המורה שהוכשר להוראת עברית ישלוט בעברית ובשעה הבאה יהיו "שתי שקלים".

סימה חרוב: צריך לזכור שביסודי אנחנו מדברים יותר על הצד הפונקציונלי ויש בהחלט מקום להעמקה.

סימה חרוב: אינני רוצה לפסול את המורים הקיימים, חלילה.

סימה חרוב: יש הרבה מורים טובים אפשר להכשיר עוד מורים טובים ותמיד אפשר שיהיו מורים יותר טובים.

סימה חרוב: אבל המורים טובים.

סימה חרוב: בתיכון אני רואה את הצורך בהעמקה ואנו עושים זאת.

סימה חרוב: יש לנו השתלמויות אינסוף.

סימה חרוב: אני רואה את הצורך בהעמקה דוקא בצד של ההבנה וההבעה כי מורה מקצועי מאד פעמים רבות מיומן בידע הלשוני המדוייק וצריך להעמיק זאת.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה חברת הכנסת מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: תודה רבה מלי.

מרינה סולודקין: אני חושבת שיש לנו יום חשוב ויפה שבו אנו מציינים את השפה והלשון העברית.

מרינה סולודקין: אני מדברת בשם אלה שיש להם מבטא ועושים שגיאות בכל משפט ואני אומרת לכם שאינני שומעת כאן את זעקתכם.

מרינה סולודקין: אתם מתעלמים מהעובדה שבארץ, ב-15 השנים האחרונות ישנם יותר ממליון איש שיש להם בעיות שפה.

מרינה סולודקין: אני אומרת: אתם מדברים על הישגים, אני מדברת על הפסדים.

מרינה סולודקין: מדוע?

מרינה סולודקין: כי כשאני עומדת לפני הציבור שלי אומרים לי שהגורמים שמשפיעים עלינו שאנחנו עדיין "דור המדבר" ושאיננו מרגישים טוב בארץ זה חוסר בידיעת השפה העברית.

מרינה סולודקין: ואתם אינכם עוזרים מפני שאינכם חשים את הבעייה.

מרינה סולודקין: רק עכשיו, אחרי שמונה שנים של לחצים על המערכת הפוליטית - יש לנו בטלביזיה בערוץ הראשון ובערוץ תשע לימודי שפה עברית.

מרינה סולודקין: רק חצי שעה.

מרינה סולודקין: אני הייתי בקיבוץ הדתי, כשראיתי "בבושקות" מזרחיות שבגיל שמונים לומדות קרוא וכתוב עברית.

מרינה סולודקין: לכן, אם אנחנו מדינה שקולטת עלייה אנו זקוקים לערוץ טליזיה שלם עם לימודי השפה העברית מהבוקר עד הערב.

מרינה סולודקין: אנשים רוצים זאת ואתם אינכם מרגישים אותם.

מרינה סולודקין: ברצוני להוסיף, שמעתי את הבעיות שלא יודעים מספיק ספרות עברית.

מרינה סולודקין: אני קראתי בתרגום את שירו ביאליק "הבריכה" , כשאני קראתי אותו גיליתי את השיר היפה ביותר בעולם ואני יודעת ומכירה שירה גם ברוסית, גם באנגלית, בצרפתית ועוד.

מרינה סולודקין: מצאתי בעברית, קראתי ונדהמתי.

מרינה סולודקין: נתתי לילדי בוגרי ביה"ס בעברית ואמרתי להם תקראו את השירה הנפלאה הזו.

מרינה סולודקין: הוא הגאון הגדול ביותר שאני מכירה.

מרינה סולודקין: הם קראו ואמרו לי: איננו רואים זאת.

מרינה סולודקין: לכן אני חושבת שזהו הפסד גדול שאלה שמלמדים סיפרות, הם עצמם אינם מבינים את מה שיש לנו.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שהערתך מאד חשובה.

מל פולישוק-בלוך: אבא שלי שהגיע מליטא, בגללו אני לא יודעת רוסית, כי הוא התעקש מהיום שהגיע לארץ לדבר רק עברית, ורוסית לא דיברו אצלנו בבית.

מרינה סולודקין: אם הוא היה מליטא אז ודאי דיברו בבית יידיש.

מל פולישוק-בלוך: אכן, סבא שלי שדיבר רק יידיש, לא יכולתי לדבר איתו כי התעקשתי לדבר רק עברית.

מל פולישוק-בלוך: הד"ר נורית בן בסט עוסקת בדיוק בנושא שהעלית.

מל פולישוק-בלוך: הקניית השפה לסטודנטים עולים בטכניון ונשמע מה יש לה לומר.

מרינה סולודקין: רק עוד מילה אחת.

מרינה סולודקין: אני למדתי חמש שפות באוניברסיטה במוסקבה.

מרינה סולודקין: ואני אומרת לכם מה זה שאין בשפה את החלק של הפוניטיקה.

מרינה סולודקין: אתם סובלים מהמבטא שלנו, אנחנו סובלים מהמבטא שלכם.

מרינה סולודקין: מה שאני אומרת זה שתחשבו על הפונטיקה.

מרינה סולודקין: מדוע אנחנו מדברים בלי מבטא רוסי באנגלית ובשפות אחרות?

מרינה סולודקין: מפני שלמדו את השפה בביה"ס עם הפונטיקה.

מרינה סולודקין: תודה רבה.

נורית בן בסט: אני רציתי לייצג את המיגזר שחברת הכנסת סולודקין דיברה עליו.

נורית בן בסט: אני מזדהה עם כל מה שנאמר כאן בתור מורה לעברית, בתור חוקרת עברית.

נורית בן בסט: אבל הדברים באמת התייחסו לתלמידים שעוברים את מערכת החינוך הישראלית, את ביה"ס היסודי ואת ביה"ס התיכון.

נורית בן בסט: אני באה מהטכניון, עוסקת בעיקר בהוראת סטודנטים בגיל שהם כבר אינם עוברים את כל מה שאתם משתדלים להציע בבתי הספר בארץ.

נורית בן בסט: הם בעצם מתחילים אצלנו.

נורית בן בסט: קצת אולפן לפני כן והם מתקבלים לטכניון.

נורית בן בסט: אנו רוצים לתת להם את המיטב.

נורית בן בסט: לא רק בגלל שהם אזרחים שווי זכויות אלא בגלל שהם יהיו דוברי השפה של העתיד וכמו שנאמר, העלייה מונה מעל מליון איש ובאוניברסיטאות עברו ועוברים אלפי סטודנטים שיהיו הורים לילדים וילדיהם יצטרכו להנחיל את השפה לדורות הבאים.

נורית בן בסט: לצערי הרב, ואני רוצה לתנות כאן את צרותינו, המחלקות לעברית באוניברסיטאות עוברות כעת משבר גדול מאד.

מל פולישוק-בלוך: אין להן ביקוש?

נורית בן בסט: לא.

נורית בן בסט: אין להן קיום, מפני שהאוניברסיטאות מצויות במצב כספי קשה, וזה הענף הראשון שאפשר לקצץ בו.

נורית בן בסט: באוניברסיטת תל אביב סגרו את היחידה להוראת העברית שהיו בה 37 מורים.

נורית בן בסט: זה קרה לפני שנה.

נורית בן בסט: פתחו אותה אח"כ באיזושהי דרך שהתחילו להעסיק את המורים לפי שעות.

נורית בן בסט: רוב המורים הטובים והוותיקים פרשו.

נורית בן בסט: לקחו מורים אחרים.

נורית בן בסט: לא יכול להיות שמורה יעבוד בתנאים כאלה והוא גם יהיה מורה שנחשב מהשורה הראשונה.

מל פולישוק-בלוך: ומה עושה אותם מורים טובים?

נורית בן בסט: חלקם, פרשו, חלקם חיפשו עבודה אחרת.

נורית בן בסט: חלקם היו קרובים לגיל פרישה.

נורית בן בסט: אותו תהליך קורה אצלנו בטכניון.

נורית בן בסט: החל מהשנה הבאה מתכוונים להעביר את לימודי העברית, שהטכניון הוא בעצם נושא הדגל שלהם.

נורית בן בסט: התבשרנו ע"י הנהלת הטכניו שהחל מהשנה הבאה דרישת הידע בעברית תהייה דרישת קדם והסטודנטים לא יקבלו יותר שיעורי עברית בטכניון.

מל פולישוק-בלוך: למה?

נורית בן בסט: מכיון שהמוסד בקשיים כספיים ולא יסגרו מעבדות לכימיה ולא יצמצמו בדבר אחר.

מל פולישוק-בלוך: כלומר הטכניון מצפה שמי שמגיע לטכניון כבר ידע עברית ולא צריך להכשיר אותו להוראת עברית.

נורית בן בסט: נכון.

נורית בן בסט: ולצערנו אין מסגרות ללימוד עברית ברמה שכזו.

מל פולישוק-בלוך: והאם הגזירה חלה גם על עולים חדשים?

נורית בן בסט: הגזירה חלה על עולים חדשים.

נורית בן בסט: במיוחד לעולים חדשים.

נורית בן בסט: ניסינו לפנות, לדבר, להסביר שזו אוכלוסיה חלשה מבחינה כלכלית ואין להם אפשרות אחרת.

מל פולישוק-בלוך: זה חמור מאד.

מל פולישוק-בלוך: בכמה עולים מדובר?

נורית בן בסט: היום בעקבות הירידה בעלייה המספרים אינם כ"כ גדולים.

נורית בן בסט: אצלנו מדובר בכמאה וחמישים עד מאתיים סטודנטים בשנה.

נורית בן בסט: אבל באוניברסטאות האחרות המספרים גדולים יותר.

מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע באמת מה קורה באוניברסיטה העברית.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שאת רוצה להתייחס.

מל פולישוק-בלוך: ורדה ישי, בבקשה.

ורדה ישי: תודה.

ורדה ישי: אני רכזת "שפתרבות" באוניברסיטה העברית ואני קולגה של נורית שדיברה לפני שהיא בטכניון.

ורדה ישי: ברצוני להתייחס לדברים שלך חברת הכנסת מהליכוד מרינה סולודקין.

מרינה סולודקין: אני חברת הכנסת מ"האוניברסיטה העברית".

מרינה סולודקין: עבדתי שם חמש שנים.

ורדה ישי: אני חושבת שהמפתח לכל הדברים הוא המשאבים.

ורדה ישי: כל זמן שלא יהיו לנו משאבים לא נוכל ליצור מאומה.

ורדה ישי: בזמנו רק"ע פנתה לאוניברסיטה העברית ורצתה להקים יחד איתה פרוייקיטים שונים גם ברדיו וגם בטלביזיה, וזה נפל איתנו על בסיס של חוסר משאבים.

ורדה ישי: אינני יודעת עם מי הם היום עורכים את הדברים, מכל מקום איתנו זה נפל על בסיס של כסף.

מרינה סולודקין: אבל אצל בן יהודה שום דבר לא נפל ולא שילמו לו.

מרינה סולודקין: ורדה ישי התקופה הייתה תקופה שונה.

מרינה סולודקין: מה שאני רוצה לומר זה בקשר לבעיית המשאבים, ואולי הוועדה הנכבדה תוכל לעזור לאנשים פה להשיג משאבים.

מרינה סולודקין: אבל אני רוצה לספר על תוכנית אחרת.

מרינה סולודקין: יש אצלנו באוניברסיטה העברית תוכנית בשם "שפתרבות".

מרינה סולודקין: אנחנו קיבלנו כספים מקרן גדולה בחו"ל ופיתחנו לומדות מולטי מדיה.

מרינה סולודקין: הלומדות האלה תהיינה על גבי האינטרנט.

מרינה סולודקין: את חלקן אפשר לראות באינטרנט כבר היום.

מרינה סולודקין: אפשר להכנס לאתר של האוניברסיטה העברית, להכנס לבי"ס לתלמידים מחו"ל ושם יש קישור ללומדות השונות.

מרינה סולודקין: בין הלומדות שתהיינה, תהייה גם לומדה למבטא והגייה וזה יענה על חלק מהשאלות שלך.

מרינה סולודקין: אנשים יוכלו להיכנס ולשפר את המבטא שלהם בעקבות הלומדה הזו.

מרינה סולודקין: אלא מה?

מרינה סולודקין: הלומדה מיועדת בהתחלה, בגלל הקרן שקיבלנו אותה מצפון אמריקה, לאנשים דוברי אנגלית של צפון אמריקה ולאחר מכן אנו מעוניינים להרחיב לדוברי שפות שונות ואני בטוחה שאנשים ירגישו טוב יותר בארץ כאשר ילמדו לשפר את ההגייה המבטא שלהם באמצעותנו.

מרינה סולודקין: אבל כאן אני חייבת לציין שיש אנשים שהמבטא בכלל לא מפריע להם.

מרינה סולודקין: אני רואה את האנשים אצלנו שמסיימים את הרמה הגבוהה, את רמת הפטור, עדיין נשמע המבטא הרוסי, אבל אוצר המילים שלהם כה רחב והידע שלהם גם בלשון וגם בשפה הפונקציונלית הוא כה טוב שהם טוענים שדוקא להם המבטא לא מפריע.

מרינה סולודקין: כלומר המבטא זהו עניין יותר אישי אבל אני גם בטוחה שלומדת המולטי מדיה תענה על הדרישות.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו עוד כמה דוברים.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה.

רונית גדיש: שמי רונית גדיש.

רונית גדיש: אני המזכירה המדעית של האקדמיה ללשון העברית.

רונית גדיש: האקדמיה ללשון העברית איננה מוסד חינוכי.

רונית גדיש: היא מוסד שמייצר את התקן של העברית.

רונית גדיש: פניה של האקדמיה לציבור הרחב.

רונית גדיש: האקדמיה מייצרת חומרים שכל הדורש יכול לקבלם גם באינטרנט וגם באמצעים אחרים והיא משמשת גם כתובת לציבור מאד רחב שפונה יום יום בטלפון ובאמצעות פקס ומכתבים ומקבל יום יום תשובות, ויש ציבור שמעוניין בזה.

רונית גדיש: בנוגע להוראת הלשון אני חושבת שאנחנו נמצאים במצב פרדוקסלי.

רונית גדיש: מצד אחד העברית הפכה ללשון חיה ואנחנו מאושרים מכך ומה יכולנו לרצות יותר.

רונית גדיש: אולם, המחיר הוא מחיר כבד של הפער שנוצר.

רונית גדיש: כבר אמרו לפני, וועדת החינוך צריכה להביא זאת בחשבון.

רונית גדיש: אנו חייבים הרבה יותר שעות לימוד.

רונית גדיש: אני עוסקת באגף לתוכניות לימודים ויש לנו תוכנית מאד יפה שמשלבת את הלשון עם הטקסט, בחיי הלשון.

רונית גדיש: הכנסנו בצורה חדשנית את נושא אוצר המילים והמשמעים, עיסוק במילון, עבודות חקר בהבנה של מילים נרדפות ועוד.

רונית גדיש: כל הדברים האלה דורשים זמן.

רונית גדיש: פשוט זמן.

רונית גדיש: ובמסגרת השעתיים השבועיות שניתנות במשך שנות הלימוד בחטיבת הביניים ובחטיבה העליונה, והן לא תמיד ניתנות, היכולת להגיע להישגים היא אפסית ומבחינתנו התוכנית בנוייה לשלוש יחידות מינימום, אבל אין לנו שלוש יחידות מינימום.

רונית גדיש: יש לנו שתי יחידות מינימום.

מל פולישוק-בלוך: שמעי בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בועדת החינוך שומעים על הצורך בשיעורי ספורט, מדעים, מחשב, נגד אלימות ועוד רבים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: היתרון של השפה העברית הוא שאפשר להעביר אותה כמעט בכל מקצוע כפי שאת אמרת.

מל פולישוק-בלוך: רונית גדיש זה רעיון מעולה.

מל פולישוק-בלוך: כשאני למדתי בביה"ס לא למדתי הבנת הנקרא, אבל למדתי במקרה עשר שעות בשבוע תלמוד.

מל פולישוק-בלוך: לא למדתי שום שיעור בהבנת הנקרא.

מל פולישוק-בלוך: את שמה לב שככל שיש יותר שיעורים בהבנת הנקרא יודעים פחות.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו איזושהי בעייה.

מל פולישוק-בלוך: הוא שאמרתי.

מל פולישוק-בלוך: למה ללמד עברית כשיעור פרונטלי בשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: ברור שאת צריכה את העקרונות ואת הדקדוק אבל אין צורך בשביל זה ארבע שעות.

מל פולישוק-בלוך: רונית גדיש המציאות היא שהעברית או אי ידיעת העברית, אי ידיעה של בניית טקסט, אי יכולת הוצאת עיקר מטפל, אי יכולת הבניית ידע - חוסם את היכולת של אנשים להתקדם בדרגות האקדמאיות באוניברסיטה.

מל פולישוק-בלוך: ואז אומרים: צריך ללמד הבעה באוניברסיטה.

מל פולישוק-בלוך: לא את הסטודנטים העולים.

מל פולישוק-בלוך: אני לימדתי עולים חדשים בתיכון.

מל פולישוק-בלוך: תענוג היה ללמד אותם.

מל פולישוק-בלוך: הייתה משמעת, הייתה יכולת לקחת דבר שלא יודעים ולהפוך אותו לדבר שיודעים.

מל פולישוק-בלוך: בדקות לפעמים.

מל פולישוק-בלוך: והתלמידים הישראלים פחות נותנים את עצמם, פחות ממושמעים.

מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו בעצם שמים רגל לתלמידים שלנו בכך שאנו לא נותנים להם את היכולת הזו להתבטא בעברית, להבין עברית כשפת אם.

מל פולישוק-בלוך: אבל הדבר הזה דורש זמן.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, המכנה המשותף של כל מה שנאמר פה זה שצריך זמן, וזמן שווה כסף וזה נכון לאקדמיה מצד אחד כמפתחת התקן ושומרת אוצר המילים וזה נכון למשרד החינוך להוראת העברית.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לברך את התלמידות שהצטרפו אלינו מתיכון ירושלים בי"ס "פלך".

מל פולישוק-בלוך: אתן יודעות את הנושא: השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: זהו נושא שאמור להיות קרוב אליכן.

מל פולישוק-בלוך: תשמעו עוד כמה דוברים ואם מישהי תרצה לומר מנסיונה היא האם מלמדים אתכם היטב את השפה העברית וכיצד אתן מחוברות לתרבות העברית נשמח לשמוע גם אתכן.

מל פולישוק-בלוך: פרופ' הרמתי בבקשה.

שלמה הרמתי: מדוע ביקשתי רשות לדבר?

שלמה הרמתי: מפני שאני עוסק בתחום זה יותר מארבעים שנה.

שלמה הרמתי: אני קצין הוראת השפה העברית הראשון בצה"ל כשהמשרה הזו נוצרה לפי בקשתו של בן גוריון.

שלמה הרמתי: הכנתי את תוכניות הלימודים במשך מספר שנים וכך נכנסתי לתחום הזה, כי במקצועי אני פסיכולוג, ובצבא הוציאו אותי מהפסיכולוגיה והכניסו אותי לתחום הזה.

שלמה הרמתי: אחר כך השתלמתי בחינוך לשוני בארה"ב.

שלמה הרמתי: בשנת 1960 בניתי את שיטת האולפן הקיימת עד היום.

שלמה הרמתי: לאחר מכן עברתי לאוניברסיטה העברית ועסקתי בחינוך לשוני בארץ ובתפוצות והייתי אחראי על הוראת השפה העברית בחו"ל, כולל רוסיה.

שלמה הרמתי: הייתי גם ברוסיה ושמחתי מאד לשמוע מה שאת סיפרת, חברת הכנסת סולודקין, על התרגום של ביאליק לרוסית.

שלמה הרמתי: דרך אגב, התירגום הקלאסי הוא של ז'בוטינסקי.

שלמה הרמתי: ומי שהתפעל מהתירגום הזה היה גורקי ובזכות התפעלותו מהתרגום הוא השיג לביאליק רשיון יציאה מרוסיה.

שלמה הרמתי: עסקתי מטעם משרד החינוך במשימת הלשון לפחות 40 שנה.

שלמה הרמתי: קונפוציוס היה פילוסוף סיני ופעם המושל ביקש ממנו לסייע בידו לשפר את השלטון.

שלמה הרמתי: וקונפוציוס בא לתלמידיו ואמר: אני מקבל עלי את התפקיד הזה.

שלמה הרמתי: אמרו לו: מה אתה הולך לפוליטיקה?

שלמה הרמתי: אנחנו עוסקים בפילוסופיה, מדוע שנלכלך את ידינו בפוליטיקה?

שלמה הרמתי: אמר לתלמידיו: הפילוסופים חייבים לעזור לשלטון, כפי שחשב גם אפלטון.

שלמה הרמתי: ואז שאלו אותו תלמידיו, ואני חוזר על כך תמיד לפני הסטודנטים שלי: במה תתחיל?

שלמה הרמתי: וענה קונפוציוס: אני אתחיל בהגדרת המושגים.

שלמה הרמתי: והנה ההסבר: אם המושגים מוגדרים יש סיכוי שייעשו המעשים הנכונים.

שלמה הרמתי: אם המושגים לא מוגדרים, אין שום סיכוי.

שלמה הרמתי: הנה אנחנו התחלנו בלשון עברית, עברנו לסיפרות, עברנו לתרבות, עברנו להנחלת הלשון למבוגרים.

שלמה הרמתי: שמענו את אנשי משרד החינוך המשבחים את עצמם, המפארים את עצמם ואת התוצאות אנו יודעים.

שלמה הרמתי: צר לי לומר שהדיון הזה אינו הראשון.

שלמה הרמתי: הנה אני מסתכל כאן ואני רואה בדף המונח לפני, שבשנת 75 היה דיון בכנסת על שיבושי הלשון העברית, בדיבור, בפומבי ובכלי התקשורת.

שלמה הרמתי: אז זה מזכיר קצת את מזג האויר.

שלמה הרמתי: יש לי נסיון רע מאד עם משרד החינוך בכל הנוגע להבנת הנקרא.

שלמה הרמתי: לפני עשרים שנה נערכו דיונים כאן בוועדת החינוך של הכנסת.

שלמה הרמתי: ואני הוזמנתי מספר פעמים.

שלמה הרמתי: כל זה רשום בדברי הכנסת.

שלמה הרמתי: ולכן, פיקפקתי היום אם להגיע או לא.

שלמה הרמתי: אנשים מדברים, הדברים נרשמים וזהו זה.

שלמה הרמתי: אבל אולי בכל אופן אגיד כמה דברים כלליים מאד.

שלמה הרמתי: וארכז את דברי על הנושא, על הלשון.

מל פולישוק-בלוך: שפה עברית.

מל פולישוק-בלוך: הנושא הוא שפה עברית.

שלמה הרמתי: שפה עברית, זהו בדיוק.

שלמה הרמתי: אז קודם כל כאשר מדברים – משבשים.

שלמה הרמתי: זהו כלל בסיסי.

שלמה הרמתי: וכשבאו בטענות בשנת 75' ש"הנה משבשים את הדיבור העברי" - אז אני יכול לספר לכם שבמאה העשירית היה יהודי ששמו רס"ג, שרוב הסטודנטים שלי אינם יודעים מי הוא, והוא כמובן רב סעדיה גאון, שכתב שהנה מדברים עברית בטבריה ומשבשים את הלשון, כי מדברים.

שלמה הרמתי: אז כשמדברים משבשים.

שלמה הרמתי: זהו הכלל.

שלמה הרמתי: אולי אזכיר לכם אנקדוטה מעניינת מאד.

שלמה הרמתי: בראשית המאה ה-13 כנראה 1205, פורסם בגרמניה ספר שנקרא: "ספר חסידים" ובספר יש אנקדוטות, דברי הלכה ודברים שונים.

שלמה הרמתי: והנה מתברר משם שבגרמניה מהמאה העשירית עד המאה ה-14 הייתה חבורה של יהודים שדיברו עברית.

שלמה הרמתי: ולכן כל הסיפור שבן יהודה קם יום אחד והחליט שצריכים לדבר עברית – אין לו שום בסיס.

שלמה הרמתי: והנה מה כתוב שם בספר חסידים: יש תיאור של מה שהם מדברים.

שלמה הרמתי: אמרתי את הדבר הזה ואנשים לא האמינו לי.

שלמה הרמתי: מישהו מספר על חבר שלו שמאוהב בבחורה מסויימת.

שלמה הרמתי: וכתוב שם שהוא מת עליה.

שלמה הרמתי: ותשאלו את הבלשנים ויגידו לכם שזה סלנג של הפלמ"ח.

שלמה הרמתי: ובכן, זה כבר נעשה לפני מאות שנים.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו חשבנו שחידשנו משהו.

מל פולישוק-בלוך: ..

שלמה הרמתי: נכון.

שלמה הרמתי: והנה ביאליק בחושו הנהדר, שאיננו חושש כל כך לשיבושים, אמר דבר נפלא:

שלמה הרמתי: צדקה עשה הקב"ה שכל תקופת הגלות לא דיברו עברית בגלויות.

שלמה הרמתי: זה לא נכון מפני שאילו היו מדברים עברית בכל ארץ וארץ הייתה העברית סופגת מכל ארץ את ההשפעה שלה.

שלמה הרמתי: דרך אגב, בספר חסידים יש שגיאות רבות מאד בעברית שהן השפעה של השפה הגרמנית.

שלמה הרמתי: אבל, אומר ביאליק, משעה שיש לנו יישוב בא"י ותקום כנראה גם מדינה וכאן יהיה הבסיס ומכאן תצא העברית לתפוצות אז זה יאזן את ההשפעות השונות.

שלמה הרמתי: כדי לאזן את ההשפעות השליליות אנחנו חוזרים לחינוך.

שלמה הרמתי: וכאן, צר לי מאד לומר שמשרד החינוך נכשל כשלון חרוץ לפחות ארבעים שנה.

שלמה הרמתי: בכל פעם מופיעות תכונות חדשות, תוכניות חדשות, סיסמאות, וברוב המקרים אין לדבר הזה בסיס.

שלמה הרמתי: הרשו לי לצטט את עצמי מלפני 20 שנה, כאן בועדת החינוך בכנסת, במה שנוגע להבנת הנקרא שאנו סובלים מכך עד היום, ולידיעת

שלמה הרמתי: כם לא התקדמנו מילימטר מאז עשרים שנה.

שלמה הרמתי: לפני עשרים שנה רואיינתי בידיעות אחרונות על עמוד שלם והכותרת הייתה: מדוע ילדיך אינו יודע לקרוא?

שלמה הרמתי: לפני כמה שבועות התקשרו אלי מידיעות אחרונות לראיין אותי, אמרתי: אין צורך לשלוח כתב לירושלים.

שלמה הרמתי: תעתיקו מה שכתוב שם.

שלמה הרמתי: זה טוב גם להיום.

שלמה הרמתי: מה אמרתי שם?

שלמה הרמתי: שהשיטה של משרד החינוך מזכירה לי קצת את חלם.

שלמה הרמתי: סיפרו לי פעם שכדי להיכנס לחלם היה צריך לעבור על גשר, על נהר.

שלמה הרמתי: והגשר היה מעץ, והעץ נשחק ואחר כך נשברו חלקים מהגשר, וכל מי שעבר את הגשר נפצע.

שלמה הרמתי: ישבו חכמי חלם שלושה ימים ושלושה לילות, והחליטו איך פותרים את הבעייה?

שלמה הרמתי: והפתרון שהם העלו לבסוף: בקצה הגשר בונים מרפאה.

שלמה הרמתי: לפני ארבעים שנה, ביוני 1964, התקיים באשקלון כנס מפקחים מטעם משרד החינוך במטרה לשפר את הוראת העברית.

שלמה הרמתי: הכנס נקרא: "משימת הלשון", והוא אורגן ע"י נחום גבריאלי ז"ל, אחד מגדולי המחנכים שקמו לנו בארץ.

שלמה הרמתי: השתתפו בו נציגים של כל האוניברסיטאות בארץ ודנו בו על כל האספקטים או ההיבטים של הלשון: הדיבור, הקריאה הכתיבה.

שלמה הרמתי: ואחר כך יצא ספר בשם זה.

שלמה הרמתי: וכשאמרתי לתלמידי שיש ספר כזה וכדאי לקרוא בו והתקשרו למשרד החינוך, אמרו להם ש"אין דבר כזה".

שלמה הרמתי: כאן יש בעייה בסיסית שקשה מאד להאשים את משרד החינוך מפני שכל פעם יש שר חדש, וכל שר חדש רוצה להמציא את הגלגל, ושוכחים או משכיחים את מה שנעשה קודם.

שלמה הרמתי: אני ממליץ מאד לכולם לקרוא את הספר הזה שנקרא "משימת הלשון" כי יש בו דיון יסודי ובסיסי על כל הבעיות.

שלמה הרמתי: אבל אנחנו מתעסקים בעיקר בהבנת הנקרא וכבר נאמר פה- ככל שעוסקים יותר בהבנת הנקרא- יודעים פחות.

שלמה הרמתי: אבל מדוע לא עוסקים בכתיבה.

שלמה הרמתי: לפני עשרים שנה היה שר חינוך דתי שדוקא רצה לעשות עבודה בתחום זה.

שלמה הרמתי: זבולון המר ז"ל.

שלמה הרמתי: ואני ניגשתי אליו ואמרתי לו: המר, כשאני הייתי ילד, היה שיעור שקראו לו חיבור.

שלמה הרמתי: המורים לא ידעו מה לעשות בו, התלמידים לא ידעו מה לעשות בו– נכשל.

שלמה הרמתי: כעבור כמה שנים קראו לשיעור: הבעה בכתב.

שלמה הרמתי: המורים לא ידעו מה לעשות, התלמידים לא ידעו מה לעשות – גם זה נכשל.

שלמה הרמתי: אחר כך קראו לזה תקשורת או משהו דומה.

שלמה הרמתי: כלומר: מתקנים "בעזרת השם".

שלמה הרמתי: והמר ז"ל הבין את הרמז שלי...

שלמה הרמתי: אבל דיבור , צריך ללמד מהגן.

שלמה הרמתי: וכך עושים במדינות מתוקנות.

שלמה הרמתי: תקשיבו לדיבור, לא של חברי הכנסת.

שלמה הרמתי: תקשיבו לדיבור בכלל.

שלמה הרמתי: או שבולעים, או שמגמגמים, -לכן, מה שצריך לעשות זה לקחת את הספר הזה "משימת הלשון", להקים ועדה של אנשי לשון ומחנכים ולהתחיל להכין עבודות רציניות ולעקוב אחרי העבודות האלה.

שלמה הרמתי: אני רוצה לסיים בהערה אחת לגבי חינוך המבוגרים, אפילו שלא חשבתי שנגיע אליו אבל עסקתי בו רבות.

שלמה הרמתי: אומר לכם משהו שאותי הוא מזעזע.

שלמה הרמתי: אני משתתף הרבה מאד בכנסים בינלאומיים.

שלמה הרמתי: אנשים רואים את השם "ישראל" ואנשים רבים ניגשים אלי.

שלמה הרמתי: אינני צריך לומר שפרופסורים רבים מאד בעולם הם יהודים.

שלמה הרמתי: ניגשים אלי ואומרים: אני רוצה ללמוד עברית, מהו הספר הטוב ביותר שאנו יכולים להשתמש בו?

שלמה הרמתי: ואני לבושתי ולחרפתי צריך לומר להם: עד היום הזה אין לנו סדרת ספרי לימוד מדורגת כהלכה לא בבתי הספר ולא בחינוך מבוגרים.

שלמה הרמתי: כל אחד כותב ספר, וכותב חלק ראשון, חלק שני, חלק שלישי – אבל אין בזה שום דירוג נכון.

שלמה הרמתי: לפני זמן מה היה יובל לאולפן ומשרד החינוך ביקשו ממנו לכתוב בעיתון שלהם "הד האולפן" והראיתי להם שבארה"ב בשלושה חודשים באולפנים ללימוד אנגלית משיגים פי-ארבעה ממה שמשיגים אצלנו.

שלמה הרמתי: רק לפני יומיים אמר לי יאיר צבן שהיה שר הקליטה, שפנה בזמנו למשרד החינוך ושאל: מהם ההשגים שלכם באולפנים?

שלמה הרמתי: ובכן, ההשגים שלנו רדודים למדי מפני שאין לנו עבודה רצינית, עניינית, כפי שהציע קונפוציוס.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, ואת דבריך אלה נכניס לסיכום.

מל פולישוק-בלוך: אני משוכנעת שיש הרבה מה ללמוד מהנסיון שלך ושמענו רק טיפה בים, וזה בהחלט היה מרתק אבל אנחנו מוכרחים לתת גם לאחרים להתבטא כי לא כולם היו פה כבר כמה פעמים אז לפחות ניתן להם את ההזדמנות הראשונה.

מל פולישוק-בלוך: ארי אבנר בבקשה.

ארי אבנר: לא חשבתי שאצטרך להגן כאן בפניך על כבודו של אליעזר בן יהודה אבל ההגנה על בן יהודה דרושה לי כדי להדגיש עניין.

ארי אבנר: מה היה הישגו של בן יהודה?

ארי אבנר: ודאי שהיו אנשים שדיברו עברית לפני בן יהודה כשם שהיו אנשים שהתגעגעו לציון ועלו לארץ לפני הרצל.

ארי אבנר: אבל הרצל הוא שעשה את הציונות לתנועת שחרור לאומית ובן יהודה הוא שקבע שתחיית הלשון העברית היא יעד שחרור לאומי.

ארי אבנר: הישגו של בן יהודה היה לא רק בזה שהתחילו לדבר עברית אלא הדבר המופלא שיש כמותו מעט מאד, אפילו בארצות בעלות תרבות עתיקה מאד והוא: הנכונות להבין זה את זה מעבר לפער של דורות.

ארי אבנר: כשילד היום לוקח ביד טקטס שנכתב לפני 3000 שנה, ולפחות נדמה לו שהוא מבין – זה לא מדוייק.

ארי אבנר: הארובה שנפתחה בשמיים איננה מעלה עשן, ובאו מים עד נפש הכוונה איננה לנפש.

מל פולישוק-בלוך: אבל בדבריך אלה עולה שיש קשר הדוק בין התרבות לבין השפה, כי אדם חי באותה תקופה, באותה תרבות ספציפית של חייו לכן אי אפשר לעשות את הניתוק.

ארי אבנר: בדיוק למקום הזה אני חותר.

ארי אבנר: לא די לקבוע שיש קשר.

ארי אבנר: ודאי שיש קשר ואיש לא יכחיש זאת.

ארי אבנר: הבעייה היא שאנו נוטים יותר מדי לחפש את הדינר שאבד לנו במקום המואר.

ארי אבנר: לא די לומר שאי ידיעת השפה היא עניין של תרבות.

ארי אבנר: הבעיה איננה מי המציא את הביטוי: "הוא מת עליה" הבעייה היא שאם כתוב ש: "מתה עליו אמו" – הילד אינו מבין מה כתוב שם.

ארי אבנר: אין בעייה של הוראת עברית בבתי הספר כשם שאין בעייה של הוראת אנגלית, אע"פ שהיה שר חינוך שרצה ללמד התעמלות באנגלית.

ארי אבנר: גם אין בעייה של הוראת מתמטיקה בביה"ס אע"פ שכל המתמטיקאים בוכים.

ארי אבנר: הבעייה היא בבית הספר בתור שכזה.

ארי אבנר: אם שנה אחת אנחנו שומעים בכי של מתמטיקאים, שנה שנייה מורים לאנגלית, שנה שלישית מורים לעברית וכדומה, והמורים להסטוריה בוכים כל הזמן, אז הבעייה היא משהו מהותי פגום במערכת החינוך שלנו.

ארי אבנר: אינני יודע מהו.

ארי אבנר: אינני איש חינוך.

ארי אבנר: אבל להקים מרפאה על יד גשר הרוס זה או אחר – לא יפתור את הבעייה.

ארי אבנר: הבעייה צריכה להיפתר משורשיה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: רוביק רוזנטל בבקשה.

רוביק רוזנטל: שמי רוביק רוזנטל.

רוביק רוזנטל: נפל בחלקי להיות בצומת בין ציבור הדוברים והקוראים.

רוביק רוזנטל: וקודם כל התמונה הכללית היא של עניין עצום שיש בשפה ולדעתי הוא הולך וגדל בשנים האחרונות.

מל פולישוק-בלוך: עיתון שצריך להתפרנס ונותן לך עמוד שלם כנראה שמבין שהעניין הולך וגדל.

רוביק רוזנטל: אני גם מוטרד כמו שמוטרדים פה הרבה מתחושה של התרדדות השפה.

רוביק רוזנטל: מצד שני קשה מאד להסביר את השפע של ספרות עברית צעירה, של שירה עברית צעירה.

רוביק רוזנטל: אול היא לא קאנונית אבל היא בהחלט רחבה מאד, ואם נדבר על מערכת החינוך – יש איזשהו שלב בקרב הנוער בו השפה נכנסת למחתרת.

רוביק רוזנטל: אני מגלה דוקא גישה טובה לעברית אצל ילדים צעירים יותר.

רוביק רוזנטל: יש להם תחושת שפה, וקליטת שפה פתוחים וטובים יותר מהנוער .

רוביק רוזנטל: יש משהו בגילאי 15 -20 שמקטין מאד את היחס לשפה - לדבר בעברית טובה או לכתוב, בניגוד לעבר, נחשב משהו לא ראוי או לא מקובל או לא "קולי" כמו שהם אומרים.

מל פולישוק-בלוך: איך אתה קשור לשפה?

רוביק רוזנטל: אני עוסק בשפה מאז שנולדתי פחות או יותר.

רוביק רוזנטל: התהליך של הכניסה שלי לתחום נובע כמובן מלימודים באוניברסיטה אבל אני בחרתי מלכתחילה לא להפוך לבלשן אקדמי אלה לחיות את השפה ולבסוף זה התגלגל לעיסוק בשפה כחלק מהתקשורת בכל העולם.

רוביק רוזנטל: הייתי שמח מאד אם היו לי מתחרים בעיתונים אחרים בארץ.

רוביק רוזנטל: לצערי מעט מאד נוגעים בזה.

רוביק רוזנטל: ובחזרה לחינוך.

רוביק רוזנטל: יש שלושה דברים שאני רוצה לומר.

רוביק רוזנטל: קודם כל, עדיין לא פיצחו, ככל הידוע לי, את המלכודת של לימודי הדקדוק.

רוביק רוזנטל: הם עדיין נחשבים לימודים שנואים.

רוביק רוזנטל: אני חושב שבדקדוק, אם תופשים אותו נכון, אפשר לעשות אותו אחרת לגמרי.

רוביק רוזנטל: לשבור את התפישה שלו כמערכת יבשה של חוקים שמולבשים על השפה, ללמוד את הדקדוק מתוך השפה.

רוביק רוזנטל: זה מתקשר לדבר השני.

רוביק רוזנטל: דובר פה הרבה כאילו אין בעייה עם לשון הדיבור, כשהבעייה היא בעיקר לשון הכתיבה, הלשון הפורמלית.

רוביק רוזנטל: בקביעה זו יוצרים חיץ.

רוביק רוזנטל: בעברית החדשה אין חיץ בין שפת הדיבור לשפת הכתיבה וזה החזון האמיתי של בן יהודה.

רוביק רוזנטל: במקום לתפוש זאת כמנוף וללכת מלשון הדיבור שהיא מאד אהובה על הציבור, מאד יצירתית ומאד חיה, וממנה ללמוד על הלשון הפורמלית – הכיוון נשמע לי לעיתים הפוך.

רוביק רוזנטל: זאת אומרת, רק אם ניצור את החיץ המוחלט בין הדיבור והכתיבה נוכל ללמד באמת את השפה היפה.

רוביק רוזנטל: שיטת החיץ שהוזכרה גם איננה נכונה בעיני וכמובן שאינה עובדת.

מל פולישוק-בלוך: בעצם אתה אומר לנו שהנתק קיים לא רק בין משרד החינוך לאקדמיה ללשון אלא בינם לבין הרחוב.

רוביק רוזנטל: במידה מסויימת.

רוביק רוזנטל: דבר שלישי חשוב מאד וקשור למשכן הזה, אני מאד כואב את כושר הביטוי של רוב חברי הכנסת, לא כולם, וגם כתבתי על כך רבות.

רוביק רוזנטל: זה לא בכי זאת עובדה.

מל פולישוק-בלוך: אבל כדאי גם לשבח את אלו שמדברים נכון.

רוביק רוזנטל: הם מקבלים שבחים אבל זה לא מעניין.

רוביק רוזנטל: ואגב, את לא תראי תופעה כזו של שפה כה נמוכה בפרלמנט בריטי או צרפתי.

רוביק רוזנטל: זה קשור גם למערכת החינוך.

רוביק רוזנטל: אין הוראת רטוריקה, והרטוריקה חשובה, לפחות כמו הכתיבה, בודאי היום.

מרינה סולודקין: זו גם שיטת הבחירות.

מרינה סולודקין: אם יש רשימות אז אין חברי כנסת שמסוגלים לדבר יפה.

רוביק רוזנטל: הייתי שמח להעמיק במה שאת אומרת.

רוביק רוזנטל: אני חושב שזה הרבה יותר עמוק.

רוביק רוזנטל: חבר כנסת בתור הרטור האולטימטיבי, כמו שאומרים, צריך להביא את יכולת הדיבור שלו ממה שהוא קיבל בבית.

רוביק רוזנטל: הוא לא קיבל זאת בביה"ס.

רוביק רוזנטל: לכל ועד בית בסדרה בריטית יש רמת התבטאות גבוהה יותר מחלק מחברי הכנסת.

רוביק רוזנטל: וזו רק דוגמא כמובן.

רוביק רוזנטל: יש ארבעה תחומי אחריות חשובים לא פחות למערכת החינוך.

רוביק רוזנטל: צריך לזכור, אתם כאן משמשים גם כוועדת התרבות, לא רק ועדת החינוך.

רוביק רוזנטל: סוכן מס' 1 של השפה היא התקשורת – לא החינוך.

רוביק רוזנטל: התקשורת היא המתווכת בכל הערוצים שלה.

רוביק רוזנטל: יושבת לידי רות אלמגור שממלאת את אחד התפקידים החשובים ביותר בעיני וזוהי הצומת של אנשי לשון בתחום התקשורת, הטלביזיה, הרדיו.

רוביק רוזנטל: התמונה כאן מעורבת.

רוביק רוזנטל: אני לא אומר שהמצב כאן לגמרי קשה וחמור אבל מה שחשוב לי ומה שלא קורה בעיני זה שהתקשורת לא מספיק מודעת לתפקיד שלה.

רוביק רוזנטל: היא צריכה לדבר בעברית, אבל היא בעצם הרבה יותר מזה.

רוביק רוזנטל: היא בעצם כלי החינוך המרכזי .

מל פולישוק-בלוך: אתה לא היית כשפתחתי.

מל פולישוק-בלוך: התייחסתי לזה.

מל פולישוק-בלוך: ציינתי בטלביזיה לחיוב את לונדון וקירשנבאום ששמו את העברית כאחד הדברים החיוביים והראויים.

רוביק רוזנטל: ירון לונדון הוא אחד מדמויות התקשורת היחידות שהעברית אצלו עמוקה מאד, שורשית מאד, והוא גם יודע לשלב אותה בטלביזיה.

רוביק רוזנטל: כמובן שיש מעט מאד כאלה.

רוביק רוזנטל: הקבוצה השנייה שמטרידה אותי מאד זה העולם האקדמי.

רוביק רוזנטל: לא האקדמיה ללשון אלא העולם האקדמי.

רוביק רוזנטל: הם אינם יודעים לדבר עברית ולא לכתוב בעברית.

רוביק רוזנטל: אני אומר דברים קשים מאד.

רוביק רוזנטל: אגב, רובם מודים בזה.

רוביק רוזנטל: זה עולם שכולו מופנה החוצה, כותב באנגלית, הכתיבה בעברית היא נטל עבורו, משהו שצריך אולי לעשות, אבל אם זה לא הכרחי לא עושים את זה.

רוביק רוזנטל: כתוצאה מזה שפת העולם האקדמי ברובה היא מסובכת, מפותלת, בלי תחושה של העברית, וההשפעות גם של הגרמנית וגם של האמריקאית אינן טובות.

רוביק רוזנטל: האמריקניזציה אינה מתחילה רק מהטלביזיה, היא קיימת גם בשפת העולם האקדמי, וזה קשור לירידה הדרסטית של מדעי הרוח באוניברסיטאות, שעל כך כבר דיברו.

רוביק רוזנטל: אך, למרות הכל, אני חושב שהעברית חיה לא רע בכלל.

רוביק רוזנטל: היא איננה מאויימת אבל כמובן שהייתה יכולה להיות הרבה יותר טובה ועמוקה בתרבות שלנו.

מל פולישוק-בלוך: תודה.

מל פולישוק-בלוך: רות אלמגור-רמון, בבקשה.

רות אלמגור-רמון: אני יועצת הלשון של רשות השידור.

רות אלמגור-רמון: אני רוצה קודם כל לחזק את דברי רוביק רוזנטל על ההתעניינות העצומה בעברית.

רות אלמגור-רמון: אני יותר משלושים שנה ברשות השידור ואני מרגישה תהליך בעניין זה.

רות אלמגור-רמון: יש לי פינה ברדיו "רגע של עברית" שיש לה גם תיבת שאלות.

רות אלמגור-רמון: שאלות יוצאות מן הכלל.

רות אלמגור-רמון: שאלות נפלאות שבזכותן אני אפילו לומדת הרבה דברים שאינני יודעת.

רות אלמגור-רמון: מתעניינים בעברית.

רות אלמגור-רמון: מתעניינים מכל המיגזרים.

רות אלמגור-רמון: מתעניינים מכל הגילים.

רות אלמגור-רמון: מתעניינים גם הרבה ילדים.

רות אלמגור-רמון: אני שמחה תמיד לשדר פינות "רגע של עברית" לכבוד ילדים ולציין את שמם.

רות אלמגור-רמון: אני חושבת שזה תהליך מצויין.

רות אלמגור-רמון: עוד על התרומה של התקשורת ללשון בחיבור לדברי רוביק רוזנטל: גם אני סבורה שיש לנו היום חלק עצום בהכוונת הלשון, בעצה ובשיתוף עם האקדמיה ללשון העברית כמובן בכל מיני דרכים.

רות אלמגור-רמון: ראשית יש לנו יועצי לשון, וזה דבר חשוב מאד.

רות אלמגור-רמון: אני מבינה שכעת הולכת ונרקמת הצעת חוק בעניין זה שיחייבו כל רשות משדרת שיהיה לה יועץ לשון.

רות אלמגור-רמון: לצערנו הרב המצב איננו כזה היום.

רות אלמגור-רמון: את ייעוץ הלשון ברשויות המשדרות העמיד אבא בן דוד, קודמי בתפקיד.

רות אלמגור-רמון: לאורו אנחנו ממשיכים היום עם התאמה כמובן ללשון המתפתחת והמשתנה.

רות אלמגור-רמון: בערוץ 2 יש יועצי לשון.

רות אלמגור-רמון: בערוץ 10 יש יועץ לשון.

רות אלמגור-רמון: לצערי, בכל הרדיו האיזורי אין יועץ לשון.

רות אלמגור-רמון: כשאנו מדברים על פירסומות שנשמעות באויר, אנחנו עוברים על כל פירסומת לפני הקלטתה.

רות אלמגור-רמון: אנחנו מפקחים על העברית.

רות אלמגור-רמון: אנחנו לא מקפחים את הסלנג, לא מפריעים ללשון להתפתח, לבעוט ולהתקדם.

רות אלמגור-רמון: אבל אנחנו מגיעים מהצד של העברית התקינה, העברית המוכוונת, מילים חדשות של האקדמיה, מתכונות לשון ודרכי ניסוח שמתאימות לעברית.

רות אלמגור-רמון: וחייבים להקפיד על העניין שלכל מי שמשדר יהיה יועץ לשון ברקע, יועץ- לא דיקטטור, ואני חושבת שגם בכנסת חשוב מאד שיהיה יועץ לשון.

רות אלמגור-רמון: ודבר אחרון: בבתי הספר, מתחילים בזאת עכשיו.

רות אלמגור-רמון: לימודי רטוריקה.

רות אלמגור-רמון: צריך שיהיה מקצוע שיקרא "דיבור בציבור".

רות אלמגור-רמון: שילמדו את הנוער איך לדבר בע"פ מן ההגיה והדיקציה ועד מתכונות לשון.

רות אלמגור-רמון: תודה רבה.

רון כוזר: אני רק רוצה לתרום שתי נקודות קצרות.

רון כוזר: אני רוצה להצטרף לידידי שאמרו שהעברית החיה, הישראלית היא לא שפה רדודה.

רון כוזר: אני רוצה לומר יותר מזה.

רון כוזר: אני חושב שלא רק שהיא איננה שפה רדודה אלא שהיא שפה עשירה ומעניינת.

רון כוזר: נכון שהיא איבדה הבחנות מסויימות, נכון שההבחנה במין ובהבעת המספר הלכה לאיבוד בעברית, אך באותה עת היא גם פיתחה הבחנות חדשות.

רון כוזר: ההבחנות החדשות הללו הן מעניינות.

רון כוזר: למשל יש לנו בעשור האחרון התפתחות של רצף בא ואומר, בא ומחליט, בא ופועל וכו'.

רון כוזר: אני עוסק עכשיו בחקר התופעה הזו ואלו דברים חדשים.

רון כוזר: לא שזה לא קשור לצורות לשון שהיו קיימות בעבר כמובן גם בעברית הקלאסית, אבל העברית הישראלית מפתחת דרכי התבטאות מעניינות, וזה דבר ששווה מחקר ושווה גם הוראה.

רון כוזר: העובדה שבמערכת החינןך הוראת העברית מסתיימת בכיתה י' ושרק לומדים 2 יחידות בלשון, אני חושב שזה אסון.

רון כוזר: אני חושב שצריך לאפשר לפחות לחלק מהתלמידים, אולי לא לכולם, ללמוד ברמה של שלוש וחמש ושבע יחידות.

רון כוזר: אנגלית יש שבע יחידות.

רון כוזר: למה עברית אין שבע יחידות.

רון כוזר: ואז באמת, לפחות לחלק, לאיזושהי אליטה שתיוצר, וזה חשוב לייצר גם אליטות.

גילה פינקלשטיין: אז אתה מתחבר עם ההצעה שלי שיעשו שתי יחידות בחינת בגרות בסוף חטיבת הביניים ובסוף י"ב 5 יחידות, 7 יחידות עברית, כמו באנגלית שהיא שפה זרה שנייה.

רון כוזר: נכון.

רון כוזר: וצריך ללמד את העברית הישראלית בביה"ס גם אם יש בה אובדן אבחנות.

רון כוזר: יש בה דברים יפים ללמד וצריך להפריד את ההוראה הזאת מהוראת הרבדים הקלאסיים של העברית.

רון כוזר: מצד שני: צריך להעמיק את הוראת הרבדים הקלאסיים.

רון כוזר: צריך ללמד עברית מקראית, עברית משנאית, וזאת צריך ללמד לאותם תלמידים שמוכנים לפתח את העניין.

רון כוזר: נקודה שנייה: צריך להכיר באנגלית, צריך לעודד מיומנות לשונית בה ולא צריך להאבק בה.

רון כוזר: אני חושב שתהליך הגלובליזציה הוא תהליך שנושא בחובו סכנות וברכות ויש גם ברכה בכך שכל ישראלי יהיה דו לשוני בעברית ובאנגלית.

רון כוזר: זה כולל גם את ההכרה שיש תחומים מסויימים בהם אין ברירה והעברית תספוג השפעות חזקות של האנגלית.

רון כוזר: יחד עם זה אני חושב שצריך לעודד דיון ציבורי ודמוקרטי על אותם תחומים בהם איננו מעוניינים שהאנגלית תיכנס ובאותם תחומים לעודד את העברית.

רון כוזר: אני חושב שמה שעושים ב"רגע של עברית" זה עניין חשוב, אבל אני חושב שזה אנקדוטי מדי ושדברים כאלה היו צריכים להכנס למערכת החינוך בצורה של הצעת ביטויים אלטרנטיביים מהעברית הקלאסית לכל מיני ביטויים חדשים שנכנסים לנו בתרגום מאנגלית.

רון כוזר: לא שאני פוסל אותם.

רון כוזר: הם מעניינים, אבל יש לנו גם דרכים עבריות להגיד את הדברים האלה, ואני חושב שהם צריכים להכנס למערכת.

גילה פינקלשטיין: האם מפריעים לך בתי העסק שנושאים שמות לועזיים?

גילה פינקלשטיין: הועלתה כאן הצעה בכנסת לפני מספר שנים להטיל קנסות על בתי עסק שאין להם שם עברי.

מל פולישוק-בלוך: בעיריית ת"א יש חוק עזר עירוני שכל השלטים צריכים להיות בעברית.

מל פולישוק-בלוך: העניין הוא להפעיל את החוק.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לחייב בעלי עסקים לתת שם עברי.

מל פולישוק-בלוך: אמנם אנחנו בעד גישה ליברלית אך מצד שני אנחנו רוצים לקדם את העברית.

מל פולישוק-בלוך: הרצל חקק, בבקשה.

הרצל חקק: שמי הרצל חקק, יו"ר אגודת הסופרים.

הרצל חקק: רק להעיר הערה.

הרצל חקק: דיברו כאן כנגד מערכת החינוך.

הרצל חקק: נראה לי שעושים עול למערכת החינוך כי אלמלא החינוך ללשון עברית וספרות עברית המצב היה הרבה יותר קשה.

הרצל חקק: אפשר כמובן לשלב אמצעים מגוונים ללימוד הלשון והסיפרות כמו דרמה, אמצעים אור-קוליים ועוד, אך אין מחסום מפני הבורות ואלמלא מערכת החינוך, העברית היתה נמחקת מעל מפת הלשון.

מל פולישוק-בלוך: מישהי מהתלמידות רוצה להעיר הערה?

מל פולישוק-בלוך: כן בבקשה גבירתי הצעירה, מה שמך?

מל פולישוק-בלוך: תהילה, - הדבר שהכי מתקשר אצלי בעגנון זה "תהילה", ו"תהילה" לימדה אותי שצריך לקמץ במילים כי יש לכל אחד כמות מסויימת של מילים בעולם הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם היה כאן יוסי שריד הוא היה אומר שאני כבר מיציתי את המילים.

מל פולישוק-בלוך: ..

מל פולישוק-בלוך: תהילה, בבקשה.

תהילה: בביה"ס שלנו, "פלך" בירושלים, החליטו להכניס את הוראת הרטוריקה למערכת שעות הלימודים.

תהילה: על פניו זה אולי נראה כמו מותרות, אבל אני חושבת שזה דבר ששווה להכניס למוסדות החינוך בכללותם, ואולי כך לנסות למוטט את החיץ בין השפה המדוברת לשפה הכתובה כמו שרוביק רוזנטל ציין.

תהילה: בשיעורים אנו מתחלקים לקבוצות.

תהילה: יש נושא לדיון.

תהילה: הכיתה מתחלקת לכאילו ממשלה ואופוזיציה.

תהילה: הממשלה צריכה להעלות איזושהי הצעת חוק בנושא שהועלה, והאופוזיציה צריכה להתנגד לטיעונים של הממשלה.

תהילה: לומדים איך להתנסח, איך לבנות טיעון.

תהילה: מאיפה להתחיל, איך לתקוף טיעון.

תהילה: איך להציג הצעת חוק.

תהילה: גם עומדים על דיוקים בשפה העברית.

תהילה: זאת אומרת לא לומר: "זה למה" אלא "זאת הסיבה" לא לומר "כאילו" אלא "לכאורה" או "על פניו".

תהילה: אצלנו בביה"ס זה פרוייקט מאד מוצלח, ולדעתי חשוב להכניס את זה לכל בי"ס כי ההבעה בכתב אינה חשובה יותר מההבעה בע"פ.

תהילה: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם.

מל פולישוק-בלוך: אני מקוה שאבטא גם את דעתכם אם אומר שהישיבה הזו הייתה מאד מעניינת.

מל פולישוק-בלוך: נהניתי מכל רגע, חבל שזה היה קצר מדי וכל אחד נאלץ לקצר כי ניתן היה ללמוד כאן דברים רבים.

מל פולישוק-בלוך: בסך הכל אפשר לברך על מקומה הטבעי והחיוני של השפה העברית בישראל דהיום.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלו היה קם בן יהודה ממקומו ורואה לאן הגענו, בסך הכל הוא היה מאד מרוצה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו גם מברכים על העשייה, הן של האקדמיה ללשון וגם על מאמציו של משרד החינוך לקידום ופיתוח הלשון העברית כשפה חיה ומתפתחת.

מל פולישוק-בלוך: כי כפי שנאמר, אלמלא המאמצים שאתם עושים, אין ספק שהמצב היה הרבה יותר גרוע.

מל פולישוק-בלוך: ובכל זאת אנחנו לא ממש מרוצים מהתוצאות וחושבים שיש מקום לשיפור רב, במיוחד אולי בתוצאות מבחני הבנת הנקרא שמעידים על כך שאנחנו לא במצב טוב, וכן היכולת ההולכת ויורדת של ההבעה בכתב כפי ששמענו מהעדויות השונות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו גם שמענו בדאגה על התרחקותם של בני הנוער ממקורות השפה העברית, מספרות עברית שהייתה נחלת העם היהודי בדורות עברו ובמיוחד על הירידה בקשר עם לשון התרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: אנו מסכימים שיש לשמור על רצף של לימוד השפה והתרבות העברית, החל מהגיל הרך, גני הילדים, ועד לסיום התיכון.

מל פולישוק-בלוך: ובסיומה של השיחה אנו גם מבינים שיש רעיון לקדם יותר יחידות לימוד.

מל פולישוק-בלוך: אבל אני לא נכנסת לפרטים.

מל פולישוק-בלוך: הרעיון הוא לתגבר את העברית ולשמור על הרצף כי אתה לא יכול ללמד שפה כפרוייקט חד-פעמי.

מל פולישוק-בלוך: שפה אתה לומד כל עוד אתה מדבר ונושם.

מל פולישוק-בלוך: מרגע שפתחת את הפה וצייצת כשיצאת מבטן אמך ועד שעצמת עיניך – אתה צריך ללמוד שפה ולחיות אותה.

מל פולישוק-בלוך: הועדה דורשת הפניית משאבים ללימוד השפה העברית לקהילת העולים שהגיעו לישראל בעשורים האחרונים ובמיוחד באמצעות הטלביזיה.

מל פולישוק-בלוך: ושיסלחו לי המורים בביה"ס, אבל אין כמו הטלביזיה שמהווה את האמצעי בעל ההשפעה הרבה ביותר על כל שכבות הגיל.

מל פולישוק-בלוך: זה לא מפחית כהוא זה מהחשיבות של המורים בבתי הספר ובמוסדות להשכלה גבוהה.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה פונה לטכניון ולכלל האוניברסיטאות לתגבר את הסיוע ללימוד עברית, במיוחד לסטודנטים עולים, ואנחנו ניפנה גם במכתבים למוסדות השונים.

מל פולישוק-בלוך: כמו כן פונה הועדה הן למשרד החינוך והן למוסדות להשכלה גבוהה לקיים פעולות לקידום התרבות העברית ובכללה השפה העברית, גם כשלא מלמדים את הנושא הזה כמקצוע.

מל פולישוק-בלוך: גם כשלומדים פיזיקה למשל.

מל פולישוק-בלוך: ובמיוחד, הוועדה קוראת למשרד החינוך להקים ועדה מקצועית של אנשי לשון וסיפרות, ובשיתוף האקדמיה, ונציגי התקשורת, להכין עבודה מסודרת, מובנית, עם לוח זמנים ברור להקניית השפה העברית ולקידום התרבות העברית.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם נעשה עבודה מסודרת לא נצטרך אח"כ את דו"ח דוברת לעניין השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: ונקודה נוספת שלא התייחסנו אליה, אבל אני רוצה להציע, היא, שאותה ועדה מקצועית שתקום - תתייחס גם למקומה הנחות של האישה בשפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: הזכרתם את המספרים שרבים טועים שניים, שתיים.

מל פולישוק-בלוך: אז הנה.

מל פולישוק-בלוך: אולי האקדמיה תחסוך מאיתנו, לי אין בעייה עם זה, אבל אני מכירה אנשים מאד חכמים, מתורבתים, משכילים, שיש להם בעייה אמיתית עם העניין הזה של המספרים, ולכן, אולי הגיע הזמן שהכל יהיה בלשון נקבה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.