ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 372, 2005-01-09 00:00

מל פולישוק-בלוך: אני פותחת את ישיבת ועדת החינוך במכון וינגייט.

אורי אפק: אני שמח שמכון וינגייט מוביל, ואנחנו אורחים של ד"ר שפר, ושלמה סביה, שהוא איש מינהל הספורט.

אורי אפק: משמאלנו יהודית, אני לא רוצה לומר כמה שנים אנחנו יחד, ואפי שהוא איש יחסי ציבור של המכון.

אורי שפר: אנחנו נעשה את המירב בזמן שיש לנו.

מל פולישוק-בלוך: מאז שהכרתי את אורי, אני עוסקת בעיקר בספורט, אבל רק בדיבורים.

אורי שפר: טוב שהתחלת בדיבורים, אנחנו נסייע לך להמשיך במעשים.

אורי שפר: אני רק רוצה לספר לך קוריוז, קיבלתי את ניהול המכון ב-1997, אורי היה המורה שלי.

אורי שפר: אחד הדברים הראשונים שאמרתי לעובדים, תפסיקו לדבר על ספורט, תתחילו לעשות ספורט.

אורי שפר: לצורך כך, אמרתי להם שהם יכולים פעמיים בשבוע חצי שעה על חשבון העבודה, ללכת לעשות ספורט.

אורי שפר: הם יגידו לי מה הם רוצים לעשות, אם אין לנו מתקן לזה, או אפשרות לזה, אנחנו נייצר את זה, קנינו כל מה שצריך.

אורי שפר: שאלו אותי מה איתך, אמרתי שיש לי כושר טבעי.

אורי שפר: כשאתה רוצה אתה יכול פחות או יותר לעשות מה שאתה רוצה.

אורי שפר: התחלתי לעשות פעילות די מסודרת.

אורי שפר: טוב לי, אני מוכרח לומר, אני לא כל כך אוהב את זה, להיכנס למים בערב אחרי עבודה כשאני מותש, וקצת קר, זה לא נעים.

אורי שפר: לא מזמן נבדקתי אצלנו במעבדה, תוצאות כאלה כבר הרבה שנים לא ראו מבחינת הגיל שלי לגבי כושרי הגופני.

אורי שפר: לא שהנחתום מעיד על עיסתו, אבל אני מוכרח לומר לך, גם אנחנו התחלנו בדיבורים, ועברנו למעשים.

אורי שפר: אמרתי גם לעובדים, תרצו עוד על חשבון העבודה, תגידו ותקבלו.

אורי שפר: לא רק שזה לא הוריד את הפריון בעבודה, זה העלה את המוטיבציה ואת היכולות וההזדהות עם הארגון.

אורי שפר: דברים נפלאים והלוואי בכל ישראל.

מל פולישוק-בלוך: האבסורד אצלנו, אני צריכה ללכת עשרה מטר למעלית, לרדת שתי קומות, ואני בחדר כושר עם כל מה שאתה רק רוצה.

מל פולישוק-בלוך: אולי היית שם בכנסת.

מל פולישוק-בלוך: אין לי את השעה שאני צריכה.

אורי שפר: תמיד הסנדלר הולך יחף.

יהודית גידלי: אני בעד.

מל פולישוק-בלוך: אולי הפעולה הראשונה שלנו כוועדת הספורט - דווקא כן הנחתום מעיד על עיסתו, או כן נאה דורש ונאה מקיים, לעודד את המודעות של חברי הכנסת עצמם לעסוק בספורט, בחדר כושר, הם צריכים להראות דוגמה אישית.

יהודית גידלי: אנחנו בעד.

אורי שפר: אנחנו פעם בשנה, מביאים את ניידת הבדיקות שלנו אל הכנסת, ומאפשרים לעשות לכל חברי הכנסת שרוצים הערכה תיפקודית, וגם לקבל ייעוץ מה לעשות, מה לאכול, איך לאכול.

אורי שפר: אנחנו נדבר על זה במשך הסיור היום.

אורי שפר: אני חושב, ואולי אני מקדים את המאוחר למוקדם.

אורי שפר: הגעת למקום שבכל הצניעות, יש לו את היכולות ואת היקף הידע הרב ביותר בישראל, בנושא של פעילות גופנית, חשיבותה לאיכות חיים לבריאות האזרח.

אורי שפר: בהקשרים האלה אני סבור שאנחנו מדינה מאוד מפגרת.

אורי שפר: אם את משווה אותנו למדינות מערביות מתקדמות, אז אנחנו התקדמנו, והתקדמנו הרבה, אבל יש לנו הרבה מאוד מה לעשות כדי להיות ברמה של מדינה אירופאית מודרנית.

אורי שפר: ויש כאן את האפשרויות איך להתייעץ ואיך לעשות את הדברים, יחד עם מינהל הספורט, שגם מוביל מהלכים מאוד משמעותיים בתחומים הללו.

אורי שפר: עם מרכז השלטון המקומי, אפשר לסגור דברים מדהימים לא בהרבה עלויות, לא בהרבה כסף.

אורי שפר: אני חושב שהיום יש יותר פתיחות בציבור, תזונה נכונה, פעילות גופנית היום זה מאוד אין.

אורי שפר: האנשים כבר מבינים, שגם אם אתה לא כל כך אוהב את זה, טוב לעשות את זה כי זה משלם את עצמו.

אורי שפר: יש לנו את הידע איך להטמיע את זה כערך של התנהגות, וערך של נוהל חיים בעם.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן איזה פער.

מל פולישוק-בלוך: לכם יש את הידע אין ספק, יש גם מודעות בקרב אוכלוסיות.

מל פולישוק-בלוך: אצל אלה שלפחות מגיעים ל-50 או ל-45 פלוס, כבר מתחילה להיות המודעות, שזה דבר גם חשוב.

מל פולישוק-בלוך: אבל בטווח הגילאים המאוד משמעותי, ביום שאתה גומר את התיכון, אולי גם בבית הספר עצמו, והצבא, ואחר כך בתקופת ה-20, 30 של רוב האוכלוסייה, לחלוטין אין מודעות.

מל פולישוק-בלוך: זו קבוצה קטנה מאוד שעוסקת בספורט.

מל פולישוק-בלוך: במקרה הטוב מגיעים לקאנטרי קלאב השכונתי אחת לשבוע, וקצת שוחים וקצת עושים כושר, אבל אם אתה לוקח את המאסה או את הסך הכל, אנשים לא עוסקים בספורט בישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה אחד הדברים שאנחנו צריכים להפנות דווקא למינהל הספורט, להחדיר יותר בקרב התלמידים עצמם את המושג עצמו.

מל פולישוק-בלוך: אני כבר אמרתי בכמה ישיבות, שאותי חינכו על המשפט הידוע, נפש בריאה בגוף בריא.

מל פולישוק-בלוך: זה למדתי לא בבית הספר.

מל פולישוק-בלוך: האמירה הזאת אצלי כל כך חזקה, ולצערי הרב עם התקציב שיש למינהל הספורט – עם היחס של משרד החינוך עד היום לתחום הספורט, אנחנו לא מגדלים בוגרים, שאחר כך יחשבו שספורט זה חשוב.

מל פולישוק-בלוך: מכאן זה מתחיל.

אורי שפר: העלית נושא רחב ממדים, בהחלט אתגר לא פשוט.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לומר עוד משפט אחד, היום בדו"ח דוברת שהוגש לממשלה, יש חידוש, יש שינוי מרענן, יש מודעות לנושא.

מל פולישוק-בלוך: בדו"ח דוברת יש שישה אשכולות למידה, אחד מהם זה אמנות ומיומנות הגוף, זאת אומרת הם מתכוונים לספורט.

מל פולישוק-בלוך: הם בהחלט רואים בפעילות ספורטיבית של תלמידים אחד מאבני היסוד - - -

אורי אפק: יש תכנית שלמעשה אושרה והועברה בנושא הזה, רק להוסיף לתכנית הזאת, את הקטע של להפוך למעשה כל בית ספר למועדון ספורט בית ספרי.

מל פולישוק-בלוך: אני מכירה את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני רק אומרת מבחינת החשיבה.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת ברמת המדיניות כרגע, בלי להיכנס לפרטים.

מל פולישוק-בלוך: ברמת המדיניות משרד החינוך היום עם הדו"ח החדש, מבין שאחת מששת אבני היסוד של החינוך, זו הפעילות הגופנית, וזה הישג גדול משום שאם באמת יישמו את זה, אז לפחות שמו את הספורט בפרונט של העשייה.

אורי שפר: אני מקשיב לך בקשב רב.

אורי שפר: הנושא שאת מעלה הוא מאוד בעייתי, אני לא יודע עד כמה את יודעת מה קורה בעולם.

אורי שפר: - - - -

אורי שפר: אני מאוד חושש.

אורי שפר: נכון שזה היום חלק מההכנה לבגרות, אפשר לעשות בגרות בחמש יחידות בחינוך גופני.

אורי שפר: הוא בהחלט נותן דחיפה נוספת לעניין הזה.

אורי שפר: כל עוד אנחנו נהיה מדינה עם בעיות ביטחוניות שכאלה, תחום החינוך הגופני ודאי יהיה בתוך המערכת, אבל צריך להסתכל קצת קדימה.

אורי שפר: בעניינים האלה אני מאוד מוטרד.

אורי שפר: יש כנסים ברמה העולמית, להצלת החינוך הגופני.

אורי שפר: כולם מכירים בחשיבות שלו, אבל זה הרבה מס שפתיים, ולא עושים כלום.

אורי שפר: ככל שהמדינות מקצצות את תקציביהן, החינוך יוצא פגוע.

אורי שפר: במיוחד אותם מקצועות שהן הווליו של החינוך.

אורי שפר: אבל זה לא הנושא שלנו היום.

אורי שפר: (החברים צופים בסרט)

אורי שפר: ברשותך, אתן לך כמה נתונים סטטיסטיים, קצת מספרים, כדי שתדעי איך להתרשם.

אורי שפר: התקציב שלנו הוא בסדר גודל של 65-70 מיליון שקל בשנה.

אורי שפר: אנחנו לשם השוואה ב-1997-1998 קיבלנו מהמדינה סדר גודל של 35% מהתקציב של המכון, דרך מינהל הספורט וסעיפי תמיכה.

אורי שפר: המינהל עושה כמיטב יכולתו, רק התקציב שלו גם כן קוצץ מאוד במהלך השנים.

אורי שפר: אני יכול לומר שזה על דעת יושב ראש הוועד המנהל של המכון, הוא רואה חשיבות גדולה מאוד בקיומו של הבית הזה למען הספורט בישראל.

אורי שפר: אבל בעוד שבמדינות אחרות בעולם, מכון לאומי מקבל מאה אחוז מתקציבו הנומינלי, שוויץ או קלן בגרמניה, או בפריז, או A,I,S, באוסטרליה, כולם נתמכים במאה אחוזים על ידי המדינה.

מל פולישוק-בלוך: קודם אמרת ב-35% .

אורי שפר: ב-1997.

אורי שפר: היום חייבים אנחנו להרים 86% לתקציב - - - אינני מכיר גופים ציבוריים בישראל שעומדים במשימה הזאת.

אורי שפר: מצד אחד אני מאוד גאה בך בעובדה הזאת, מצד שני אני מיצר על כך, כי זה לא תמיד נותן לך לעשות במאת האחוזים מה שבשבילו אתה - - - כתוצאה מזה לצמצם פעילויות שיש מקום להרחיב אותן.

אורי שפר: כמו למשל תחומי המחקר השונים, שמהם יבוא גוף הידע החדש בספורט.

מל פולישוק-בלוך: זה נחשב גוף ציבורי ממשלתי?

אורי שפר: עמותה פרטית שהרכבה הוועד המנהל 50%, נציגי מדינה 50%, נציגי ציבור 14 חברים בוועד המנהל, מהם שניים חייבים להיות נציגי הוועד האולימפי, בסך הכל שלושה לפחות נציגי ציבור.

אורי שפר: ראש מוסדות ספורט, אונסקו, מי שמכהן אותה עת כיושב ראש מינהל הספורט, ייתכן גם פה של הוועד המנהל, על פי תקנון העמותה.

אורי שפר: כתוב שהיה ועמותה מכל סיבה שהיא תפסיק ותחדל מלהתקיים, כל רכושה יועבר למשרד החינוך.

אורי שפר: זאת אומרת, יש כאן הלימה די גדולה בין המכון למשרד החינוך, אגב, הפקעות שבוצעו בעבר להרחבת המכון, שולמו על ידי משרד החינוך.

אורי שפר: בפועל אנחנו מיישמים את מדיניות המדינה דרך משרד החינוך, מינהל הספורט, בכל מה שקשור לספורט בישראל.

מל פולישוק-בלוך: מלכתחילה כשזה הוקם ב-1957, זה הוגדר כעמותה פרטית, או משהו ציבורי?

אורי שפר: לא, זה ציבורי פרטי, מלכ"ר, ללא מטרות רווח.

אורי שפר: יתרה מכך, גם בשנת 2000, עוד לפני - - -

מל פולישוק-בלוך: אבל זה לא מסונף למשרד החינוך?

אורי שפר: לא, אבל אני יכול לומר לך שכבר ב-1996-1997, ועדה של השופט דב לוין, שופט בית המשפט העליון בשעתו, שנפטר לא מכבר לצערנו, שאורי אפק היה אחד ממוביליה, קבעה שהיא ממליצה למדינה, אגב, הדו"ח הזה הוזמן על ידי המדינה, היא אימצה את הדו"ח.

אורי שפר: שהיא ממליצה למדינה לחוקק את חוק מכון וינגייט, ולהפכו למכון לאומי דה-יורו, ולא רק דה-פאקטו.

אורי שפר: אני מאוד בעד זה, לא עשו את זה, כבר התחילה פעולה בנושא הזה, בנוסח מסויים של החוק.

אורי שפר: לפי דעתי, זה אחד הדברים החשובים ביותר והכפופים ביותר לביצוע בנושא של מכון וינגייט.

אורי שפר: וגם דו"ח פוגל המליץ.

אורי שפר: נכנסים למכון כל יום בין 4,000 ל-6,000 איש, בשנה מיליון וחמש מאות אלף איש.

אורי שפר: ליום – כ-2,500 רכבים נכנסים בשערי המכון.

אורי שפר: אנחנו חוזרים לציבור, שישים וחמישה מוצרים, רובם מוצרי ידע ושירותים.

אורי שפר: לינה בבית ההארחה שלנו, זה נקרא לינה במעונות של הסטודנטים, בית ספר למאמנים 65 מוצרים.

אורי שפר: יש להם תכנית אורח חיים בריא.

אורי שפר: כל הפיקוח עליה הוא שלנו.

אורי שפר: אני חושב שבעניין הזה כולם בעלי מסר.

אורי שפר: ככל שנתקדם אני אשאיר אותך עם כמה מספרים ועוד כמה מספרים.

אורי שפר: תרגישי לגמרי חופשייה לשאול כל שאלה, לא לכל דבר יש לי תשובה, אבל אני אנסה להחכים אותך בביקור הזה.

מל פולישוק-בלוך: מכל ה-65 מוצרים האלה, זה מה שעושה את ה-85% תקציב.

אורי שפר: כשאני ביקרתי במכון היו 280 עובדים.

אורי שפר: היום אנחנו 122 עובדים, זה לא כולל את רכזי הקורסים שעובדים לפי שעות 150-200 איש, אבל אני מדבר על העובדים הקבועים.

אורי שפר: המכון הכניס לקופה שלו מפעילות שלו ב-1997 24 מיליון שקל, הוא הכניס בשנה שהסתיימה לפני שבוע 46-47 מיליון שקל, זה בתקופות מיתון כלכלי מאוד קשות.

מל פולישוק-בלוך: מה התקציב השנתי?

אורי שפר: 65 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: לא הכנסת מספיק.

אורי שפר: למה?

אורי שפר: סיימנו את השנה בצורה מצויינת.

גילי לוסטיג: למרות שאנחנו רואים בעיתון שיש כל מיני מחלוקות בנושא הזה, אני אישית מאוד מקווה שהמבנה הזה יישאר כמו שהוא.

גילי לוסטיג: בראש ובראשונה, נכון להיום יש שני גופים שמתקצבים ומנהלים את היחידה, זה משרד החינוך התרבות והספורט על ידי מינהל הספורט, והוועד האולימפי בישראל.

גילי לוסטיג: שני הגופים האלה מרכיבים את מינהלת הספורט להישגים, אורי אפק שיושב פה, היה ראש המינהלת וההכנות שלנו לסידני, ויעקב סנדלר היה ראש המינהלת הנוכחית.

גילי לוסטיג: היא מורכבת מהנציגים של שני הגופים האלה, ואז יש את מבנה היחידה, שבגדול יש מספר מתאמים מקצועיים, אנשי מקצוע ברמה הגבוהה ביותר, שכל אחד מהם לוקח גם תפקיד אורך וגם תפקיד רוחב.

גילי לוסטיג: שתפקיד האורך הוא תפקיד שהוא אחראי למספר ענפים, שהמודגשים הם הענפים המועדפים.

גילי לוסטיג: היתה ועדת לוין אחרי המשחקים האולימפיים באטלנטה.

גילי לוסטיג: הוועדה היחידה שהיה לה אומץ לקבוע סדרי עדיפות, ולכן הטיפול שלנו בענפים המועדפים, הוא טיפול יותר אינטנסיבי ואקיבי.

גילי לוסטיג: בנוסף לכל התפקידים האלה, לא אכנס לכל הנושאים האלה, כי אין לנו הרבה זמן.

מל פולישוק-בלוך: בוא ניקח רק לדוגמה.

מל פולישוק-בלוך: היאבקות זה אחד הנושאים, ומשקולות לא.

מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל מבחינת ההשקעות?

גילי לוסטיג: אין סוף.

גילי לוסטיג: זה מתחיל ממשאבים כספיים, שבעקבות זה שהם ענפים לא מועדפים, אז הם מקבלים פחות גם ממינהל הספורט וגם ממועצת ההימורים.

גילי לוסטיג: גם ההתייחסות של אותו מתאם ספציפי אצלנו מבחינת זמן, ההשקעה שלו בענף היא הרבה יותר - - -

מל פולישוק-בלוך: מה אתם משקיעים בהיאבקות, זה פר כמה אנשים שיש מרמה מסויימת, איך אתם?

גילי לוסטיג: יש לנו תקשי"ר לנושא הזה, יש לנו ארבעה סגלים.

גילי לוסטיג: סגל זהב, סגל מיוחד, סגל בכיר, סגל נוער.

גילי לוסטיג: לפי הארבעה האלה נקבעים הפרמטרים כמה אנחנו משקיעים באילוץ.

גילי לוסטיג: ממש תקשי"ר, שלא יגידו למה לזה כך ולזה אחר, ממש לפי הנושא הזה, ולא רק זה, אפילו יום אימונים בחוץ לארץ.

גילי לוסטיג: לדוגמה, ספורטאי בסגל הזהב מקבל מאה דולר ביום.

גילי לוסטיג: ספורטאי בסגל מיוחד שבעים וחמישה דולר, וכך הלאה, ממש לפרטי פרטים.

גילי לוסטיג: ואז יש את תפקידי רוחב, כי אנחנו חושבים שהמתאמים צריכים גם להתמחות בנושא, זה הולך להשתנות עכשיו.

גילי לוסטיג: יושבת ועדת גורן כדי לחשוב ולעזור לנו בממצאים.

גילי לוסטיג: אתן לכם לדוגמה, אחת המתאמות שלנו שנמצאת עכשיו בשדות ים עם גל פרידמן ועם - - - מאוד קשורה למדליה של גל פרידמן.

גילי לוסטיג: היא תהיה אחראית אצלנו על נושא נשים.

גילי לוסטיג: כמובן יש את המעטפת הרפואית שאני אסביר אותה אחר כך בפירוט.

מל פולישוק-בלוך: אני נורא רגישה לנושא הזה של הנשים.

מל פולישוק-בלוך: שמתי לב שבסרט שלכם נציגות של הנשים בספורט, אני לא מדברת על בחורות שיושבות מול מחשב ורופאות, אלא כספורטאיות אולי זה ביחס לנשים, אבל אם תסתכלו על הסרט עוד פעם, תראו שכמעט רק גברים יש.

גילי לוסטיג: אם יהיה זמן וזה מעניין אותך, אני נותן לך אחר כך שתי דקות.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה שתשימו לב, זה הכל.

גילי לוסטיג: אני יכול לומר לך בשמחה רבה שמספר העובדים במכון וינגייט בין נשים לגברים 50%, יש יותר מנהלות בתפקיד - - - וגם בהרכב הנהלת המכון מספר הנשים הוא כמספר הגברים.

גילי לוסטיג: - - - הגדלנו מאוד את המספרים בין הבנים לבנות, ועד אז היו הרבה הרבה יותר בנים מבנות, מה קורה עם בנות.

גילי לוסטיג: למצוא בנות ספורטאיות שרוצות להשקיע את עיקר חייהן הצעירים בספורט זה לא דבר קל.

גילי לוסטיג: אנחנו משקיעים בזה הרבה, והתקדמנו הרבה מאוד.

גילי לוסטיג: קצת על ההיסטוריה, אני חושב שבכל מקום צריך לזכור את ההיסטוריה איך זה התחיל.

גילי לוסטיג: ב-1982 הוקמה היחידה לספורט הישגי שאמורה היתה לשדרג את העבודה עם ספורטאי הצמרת על ידי שלושה גופים, על ידי הוועד האולימפי בישראל, התאחדות לספורט שב-1995 פורקה, ורשות הספורט, שהיום זה מינהל הספורט.

גילי לוסטיג: ההצלחות הן המטרה שחשובות באליפויות אירופה על אליפות עולם, וכמובן היהלום שבכתר הם המשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: אלה הנושאים שאנחנו מטפלים בסיוע ויעוץ מקצועי לאיגודים, בתכנון ביצוע תמיכה ובקרה שאולי זה הנושא הכי חשוב שלנו, סיכום וניתוח תהליכי אימונים ותחרויות, אתם תראו פה את הדוגמה של הילה, לא ארחיב בזה.

גילי לוסטיג: לתמוך ולטפח ספורטאים וענפים מועדפים דרך ידידי הספורט.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, זה לא רק הענפים המועדפים, למשל שאלת על משקולות.

גילי לוסטיג: אחד הדברים העקרוניים שלנו, שהולך נר לרגלנו זה שהספורטאי הוא במרכז.

גילי לוסטיג: כולנו משרתים את הספורטאי שהוא בעצם יגיע בסופו של דבר למימוש הפוטנציאל שלו.

גילי לוסטיג: אחד הדברים שחשובים לנו זה לתת לו את השקט התעשייתי, את הקרקע היציבה, שמה שמובטח לו אכן מתקיים.

גילי לוסטיג: הבאתי פה חוברות שלנו ותכניות וספרים, שהכל כתוב וידוע ומתוכן מראש בלי שום עניינים פוליטיים.

מל פולישוק-בלוך: התמונות של ספורטאי ממוצא רוסי שחי באיזה חדר עלוב, כמו שהיה לפני כמה שנים, כבר לא נראה יותר?

קריאה: הוא יחד עם הילדה הרעבה ....

גילי לוסטיג: אחת הבעיות שלנו זה באמת תופעת הבכיינות.

גילי לוסטיג: חלק מהספורטאים שלנו שעדיין לא הפנימו את הסיפור, שלא מתחברים עם בכיינות, אלא עם מצויינות.

גילי לוסטיג: אני יכול להגיד לך באחריות מלאה, שהספורטאים שטופלו על ידי היחידה לספורט הישגי בהכנות שלהם למשחקים האולימפיים היו מסודרים, חלקם אפילו – וזו אחת הבעיות שלנו, שהיו לטובת העולים קיבלו 15-20 אלף שקלים בחודש.

גילי לוסטיג: אני כבר לא מדבר על זה שכל התכניות ממומנות במלואן.

גילי לוסטיג: יש חלק שמחצית מהשנה לא נמצאים פה, והכל ממומן ושולם במלואו.

יהודית גידלי: מה עם הטענה שאסור היה להם לעשות פרסומת?

גילי לוסטיג: ברשות

גילי לוסטיג: כם אני אענה רק על הדברים שבאחריותי, זו האחריות של הוועד האולימפי, ובנושא של האמנה.

גילי לוסטיג: יש חוקה בינלאומית של כל הוועדים הבינלאומיים.

גילי לוסטיג: יש ספונסרים של הוועד האולימפי, גם הבינלאומי וגם הישראלי שמחזיקים את המשלחת האולימפית – שעוזרים בהחזקת המשלחת לארבע שנים.

גילי לוסטיג: ואז לספורטאים יש התחייבות שאסור להם להופיע עם המדליה, או עם החמש טבעות לתקופת האולימפיאדה, וקצת לפני וקצת אחרי, בלי המדליה ובלי הסמלים האולימפיים, ראית את אריק זאבי עשה את זה עם מגדל.

גילי לוסטיג: כמו שאתם רואים גם ויזואלית, הספורטאי במרכז, וסביבו יש בראש ובראשונה את המאמן, במיוחד בספורט האישי, המאמן הוא דמות מרכזית.

גילי לוסטיג: יש מתאם מקצועי שלנו, כשהראיתי לכם קודם את התרשים, במקרה הזה הילה פה היא הדוגמה.

גילי לוסטיג: יש את הרופא האישי, הרופא האישי הוא רופא חדר מיון, רופא משפחה, תקראו לזה איך שתקראו, הוא בעצם ממוקם פה, בטח תבקרו אחר כך ברפואת ספורט.

גילי לוסטיג: זה בעצם הבית שלנו מבחינת כל ההיסטוריה, התיקייה, וכדומה.

גילי לוסטיג: כל הספורטאים מקבלים עצה, אראה לכם את אריק זאבי כדוגמה, שזו דוגמה יוצאת דופן, אבל היא דוגמה שאנחנו מאוד שמחים עליה.

גילי לוסטיג: בעצם הם מנתבים את הספורטאים לאן שהם צריכים, ואז יש לנו את בית חולים מאיר, שהוא משמש לנו בית חולים אולימפי על כל הבעיות, מניתוחים, צילומים סי.טי.

גילי לוסטיג: רנטגן, אם.

גילי לוסטיג: אר.

גילי לוסטיג: איי, כל מה שצריך בזמינות ובמהירות וקדימות בלתי רגילים.

גילי לוסטיג: ואני יכול להגיד לכם שהספורטאים הבכירים שלנו לא מפונקים, יש כאלה שעברו את כל המחלקות, וחלק מספר פעמים.

גילי לוסטיג: וכמובן מכון וינגייט נוסף לזה נותן לנו את שירותי הפיזיולוגיה והפסיכולוגיה והיישומים, והתזונה, והפיזיותרפיה, כל הנושאים האלה הספורטאים האלה מקבלים.

גילי לוסטיג: אתן לכם דוגמה את אריק זאבי, שהוא באמת דוגמה יוצאת דופן.

גילי לוסטיג: אבל כשספור

גילי לוסטיג: טאי זוכה במדליה, אנחנו מחפשים את הקשר בין הביצוע לבין התכנון.

גילי לוסטיג: והמדליה הזאת כל כך שימחה אותנו כי הבן אדם קיבל את מה שהוא קיבל.

גילי לוסטיג: לפני שנתיים החלטנו שחייבים לעשות שינוי, ולהביא לו נוסף למאמן הנבחרת, שאגב, בסופו של דבר לא היה מאמן הנבחרת.

גילי לוסטיג: אבל אז הוא היה מאמן הנבחרת, להביא לו מאמן אישי בשם אלכס אשכנזי שילווה אותו בצמוד, תחת המטריה והפיקוח של הילה.

גילי לוסטיג: אריק כמובן הוא במרכז.

גילי לוסטיג: בכל שקף תראו שהספורטאי הוא במרכז, חשוב לנו מאוד הסיפור הזה.

גילי לוסטיג: הוא קיבל ייעוץ פיזיולוגי ממולי אפשטיין פה במכון.

גילי לוסטיג: היה לו פיזיותרפיסט מומחה בשם גדי מלינגר שטיפל בבעיות הגב שלו.

גילי לוסטיג: היה לו פיזיותרפיסט בשם עופר בן צבי, שבגלל שהוא טיפל בו בכל מחנות האימונים והתחרויות, בזכות זה הוא נסע למשחקים האולימפיים, ללוות אותו גם במשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: פה זה לא לשכה סוציאלית, החלטנו שהוא יסע כי אריק צריך להביא מדליה, ואפילו פיזיותרפיסט שמטפל ביותר ספורטאים אבל הם לא מועמדים למדליה אז הוא לא יסע.

גילי לוסטיג: התזונאית איילת ויינשטיין פה, רופאים, ד"ר לובה גליצקה, וד"ר אלון אליקים מבית חולים מאיר.

גילי לוסטיג: אורתופד, פעם בחודש היינו עושים פה ישיבה עם אורתופד על כל הבעיות המיוחדות שלו, והחלטות איך עושים את זה ומנווטים את העניין.

גילי לוסטיג: יועץ מנטלי, ד"ר בוריס בלומנשטיין אולי תראו אותו אחר כך, עבד איתו קבוע, וזה אומר שנוסע איתו למחנה אימונים לאליפות אירופה ולאליפות עולם.

גילי לוסטיג: אין דבר כזה שהוא פוגש אותו באולימפיאדה.

גילי לוסטיג: מעסה קבוע דותן אסתר

גילי לוסטיג: חאן שטיפל בו פעמיים בשבוע.

גילי לוסטיג: בגלל שקבענו שיש לו מאמן אישי, נוסף למאמן הלאומי, אז הבחור היינו צריכים לארגן לו אמונים בנפרד.

גילי לוסטיג: לכן צריך לארגן לו אימונים.

גילי לוסטיג: אירגנו פה מספר אימונים במשקל שלו הוא שוקל 100 קילוגרם, חלק במשקל שלו, חלק פחות, חלק יותר, כדי לעשות את זה בצורה כזאת.

גילי לוסטיג: וכמובן אימונים בארץ, כולל המשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: הוא הספורטאי היחידי ששלחנו איתו לאתונה, ודרך אגב בחורצ'יק שעשה יופי של עבודה.

גילי לוסטיג: זה בגדול העבודה שלנו.

גילי לוסטיג: אני רוצה להראות לכם בצורה סכמטית איך אנחנו עושים את זה.

גילי לוסטיג: אז כמובן יש למאמן בשיתוף עם המתאם שלנו, עם המעטפת, אותה מעטפת שהצגתי לכם קודם, מחוט השני דרך התכניות הרב שנתיות, שנתיות, ותקופתיות, יש פה דוגמאות, אבל אתם תראו את זה אחר כך אצל הילה.

גילי לוסטיג: הספורטאי כמובן במרכז, כשהמטרה היא הצלחה בתחרויות הבינלאומיות.

גילי לוסטיג: וכל אלה הם נושאים שאנחנו מטפלים בהם.

גילי לוסטיג: מחנות אימונים בארץ ובחוץ לארץ, תחרויות, תחרויות הכנה ותחרויות מטרה שמסומנות פה, מלגות לפי קריטריונים.

גילי לוסטיג: את רוצה לראות דוגמה, אראה לך דוגמה אחת.

גילי לוסטיג: ג'ודו, שגם פה הם היו אחת המסקנות שלנו, לסגנים הגבוהים שלנו, המיוחד והזהב אלו הספורטאים הבכירים.

גילי לוסטיג: אפשר להגיע רק דרך תחרויות מטרה שזה אליפות אירופה ואליפות עולם.

גילי לוסטיג: לא דרך תחרויות אחרות שאפשר להיכנס לסגנים, להרחיב את בסיס הפירמידה זה צריך להיות סימולטיבי לאולימפיאדה, והכל כתוב וידוע מראש.

גילי לוסטיג: זאת אומרת, אם הוא לא עושה באליפות עולם עד חמישי, הוא לא יכול להיות בזהב, לא משנה מה היה, איך היה למה היה.

גילי לוסטיג: הכל כתוב, והם יודעים מה הם צריכים לעשות כדי להגיע.

גילי לוסטיג: גם הכסף מחולק לזה, וגם הכספים לאיגודים מחולקים לפי זה.

גילי לוסטיג: זו דוגמה אחת.

גילי לוסטיג: למשל דוגמת השחייה, שהקריטריון הוא קצת גמיש מסיבה פשוטה, שלשחייה יש רק הזדמנות אחת, לעומת הג'ודו שיש לה שני צדדים.

גילי לוסטיג: תמריצים, מחלקים בסביבות 500 השנה לאולימפיאדה חילקו קרוב למיליון.

גילי לוסטיג: כנסים והשתלמויות, מעקב ובקרה שוטפת, מבחן יכולת גופנית תראו אחר כך.

גילי לוסטיג: ציוד ייחודי- בהזדמנות הזאת יש לנו שיתוף פעולה בקרב המתקנים.

גילי לוסטיג: החבר'ה שלנו עמדו בשורה הראשונה, זאת אומרת, בקו הזינוק כשהיינו במשחקים האולימפיים, לא יכולים להגיד בשום תירוץ שהיה לנו ציוד פחות טוב, פחות מתקדם.

גילי לוסטיג: בגדול זה המחזור האולימפי הקודם, כל מחזור מחולק במקרה הזה למטרה, אליפות אירופה, אליפות עולם, שכמובן בסופו של דבר יש את המשחקים האולימפיים.

גילי לוסטיג: אתם תראו תכנית כזאת של הג'ודו, אז אני רץ מהר.

גילי לוסטיג: כל מחזור אולימפי מתחיל עם בניית קריטריונים מחודשים שמפורסמים כמובן בספרים.

גילי לוסטיג: מה שראיתם דוגמה, הכנת תכנית מקצועית אישית לכל ספורטאי, וזה פורסם בספר לכל ספורטאי שבאחריותנו יש תכנית שנתית.

גילי לוסטיג: אני המלצתי לוועדה לפחות ללכת על כיווני מחשבה האלה.

גילי לוסטיג: ענפים מובילים בתנועה האולימפית שמבחינתנו השחייה והאתלטיקה הקלה על קפיצה במוט הם חייבים ללכת.

גילי לוסטיג: לדוגמה ענפים בעלי סיכויי הצלחה גבוהים, זה למי שיש מסורת הצלחה כמו שייט, ג'ודו, קייאקים.

גילי לוסטיג: והדוגמה הכי שאני יכול לתת זה כדור עף חופים.

גילי לוסטיג: בדומה לשייט – פרוס לנו חוף ים לאורך כל המדינה.

גילי לוסטיג: מזג אוויר נהדר, צריך רק שני שחקנים, לא 12 שחקנים.

גילי לוסטיג: טיפוח מאמנים – אני חושב שזו אחת הבעיות שלנו, הבאת מומחים בינלאומיים לארץ.

גילי לוסטיג: אני חושב שזה אחד הדברים החשובים, להמשיך ללמוד ולהתעניין מה קורה בעולם.

גילי לוסטיג: גם בנושא המחשוב אנחנו חייבים להתפרס.

גילי לוסטיג: מעטפת רפואית, התאמת מתקני הספורט שאני בטוח שאורי ידבר על זה.

גילי לוסטיג: גיבושונים, אנחנו חושבים שחשוב לאחד את המשלחת הזאת שכל אחד בא מהכיוון שלו ומעולם אחר, והפכו את זה גם לקבוצה אחת שיודעת מה זה הדגל, מה זה ההימנון.

מל פולישוק-בלוך: זה רק בשלב יותר מתקדם.

מל פולישוק-בלוך: באיזה שלב יודעים מה הקבוצה?

גילי לוסטיג: מתחיל להתגבש סגל בסביבות שנה, שנה ומעט.

גילי לוסטיג: אנחנו מקבלים תמונה ראשונית.

גילי לוסטיג: יש שם נתיב שמתחיל שנתיים.

גילי לוסטיג: הקליעה למשל – פעם ראשונה בהיסטוריה, לדעתי זו טעות.

קריאה: הוכתב להם מהבינלאומי.

גילי לוסטיג: מהבינלאומי.