ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 368, 2005-01-04 13:30

מל פולישוק-בלוך: אורחים נכבדים, צהרים טובים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ממש קרובים להתחלה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מחכים ליושב ראש הכנסת שממש ברגע זה עושה דרכו לאולם.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת לסגור את הפלאפונים הניידים, לבל יפריעו אותנו באירוע.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ממתינים ביחד.

מל פולישוק-בלוך: משום ההצגה, אין לנו כאן שולחן מכובדים והמכובדים יושבים בשורה הראשונה.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, כבוד יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן-רובי ריבלין – היום אני מאד מנסה לדקדק בעברית, שמא אטעה בנקודה כזאת או אחרת – יושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת קולט אביטל – האירוע הזה משותף לשתי הוועדות.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך, התרבות והספורט וועדת העלייה, הקליטה והתפוצות – ואני מוכרחה לציין את חבר הכנסת אילן שלגי שהחלפתי אותו בתפקידו, ובעצם הנסיעה המשותפת של חברת הכנסת קולט אביטל ואילן שלגי לרוסיה, לסנט פטרסבורג יחד עם מרינה סולודקין, הובילה לקיומו של האירוע הזה, ולהצגה שנראה, והכל ביוזמתו הברוכה של יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת ריבלין.

מל פולישוק-בלוך: יושבת אתנו חברת הכנסת מרינה סולודקין, חברת ועדת החינוך, וחברת הכנסת הכי טרייה שלנו, אראלה גולן – כולם ברוכים הנמצאים.

מל פולישוק-בלוך: יש אתנו עוד בני משפחת בן-יהודה – אני מבינה שזה גם מגיע לנכדים ונינים.

מל פולישוק-בלוך: מי מכם, אנא תצביעו.

מל פולישוק-בלוך: זאת השורה הזאת?

מל פולישוק-בלוך: ובכן, כל הכבוד לכם.

מל פולישוק-בלוך: יושב ראש הנהלת הסוכנות היהודית סלי מרידור, האם הגיע?

מל פולישוק-בלוך: עדיין לא הגיע.

מל פולישוק-בלוך: מנכ"ל האקדמיה ללשון, ד"ר נתן אפרתי.

מל פולישוק-בלוך: יושב ראש אגודת הסופרים, מר הרצל חקק, אנשי אקדמיה, משוררים, עורכי עיתונים, ואתם קהל נכבד, ובמיוחד אתן, התלמידות שמלוות אותנו כבר מהבוקר, ברוכות הנמצאות.

מל פולישוק-בלוך: כמו כן, אנחנו, כפי שאמרתי, נצפה היום, נחזה, בשחקני אולפן "חלום" מסנט פטרסבורג, זה בהמשך.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, ברשותכם, אני אפתח במספר מלים על האירוע – יום השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: לפני מאה שנה אנשים נסעו במלאכות – קרי: משלחת – אל תורגמא – תורכיה – לשם התראות – פגישה – עם מלאכים – שליחים – מארצות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: המלים מלאכות, תורגמא, התראות, מלאכים – אנחנו לא משתמשים בהן היום.

מל פולישוק-בלוך: הן נעלמו.

מל פולישוק-בלוך: הן בעצם מילים מתות.

מל פולישוק-בלוך: לפעמים מילה נעלמת מהשפה ומתה, מכיוון שכבר אין בה צורך.

מל פולישוק-בלוך: המילה "ראינוע" למשל, ראינו – נוע – היא מתה.

מל פולישוק-בלוך: מדוע היא מתה?

מל פולישוק-בלוך: לא היה צורך בה.

מל פולישוק-בלוך: הקולנוע, כאשר היה בחיתוליו, הסרט היה אילם.

מל פולישוק-בלוך: רק ראינו את מה שנע, לא שמענו.

מל פולישוק-בלוך: המלים, התמונות, התנועעו ללא קול.

מל פולישוק-בלוך: כמו בסרטים הישנים של צ'רלי צ'פלין.

מל פולישוק-בלוך: והיום, כשנוסף לנו הקול, והתחלנו לשמוע את הדמויות, את המוסיקה, הגענו לשם: קולנוע.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו גם קול, והוא גם נע.

מל פולישוק-בלוך: כך מילה נעלמת ומתה, לפעמים בלי סיבה הגיונית, ואולי סתם כך בגלל חוסר מזל.

מל פולישוק-בלוך: בתקופת מלחמת השחרור כשהיו שואלים מישהו מה נשמע, מה הוא היה עונה?

מל פולישוק-בלוך: מישהו יודע, מהתקופה ההיא?

מל פולישוק-בלוך: הוא היה עונה: אייזן.

מל פולישוק-בלוך: כי המילה "אייזן" בגרמנית, פירושה ברזל.

מל פולישוק-בלוך: משהו חזק.

מל פולישוק-בלוך: המצב היה טוב במיוחד, הוא היה עונה: "אייזן בטון".

מל פולישוק-בלוך: אכן כן.

מל פולישוק-בלוך: מה אנחנו אומרים היום?

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: בסדר גמור, על הכיפק.

מל פולישוק-בלוך: המילה "אייזן", "אייזן בטון", נעלמה ומתה.

מל פולישוק-בלוך: כאשר התבקש הסופר ס' יזהר להוציא מחדש את סיפוריו מתקופת מלחמת השחרור, הוא אכן מחק את האייזן, ושינה ל"בסדר גמור", כדי שגם הקוראים הצעירים יבינו את סיפוריו.

מל פולישוק-בלוך: לפני שנים רבות האמינו אנשים שהעגבנייה – זה סיפור מעניין – העגבנייה היא ירק פלאים, שמסוגל לעורר את האהבה בלב מי שאוכל אותה.

מל פולישוק-בלוך: משום כך היא נקראה בשפות רבות: תפוח האהבה.

מל פולישוק-בלוך: בערבית היא נקראה "בנדורה" ובלשונות אירופה "טומטה".

מל פולישוק-בלוך: בעברית עדיין לא הייתה מילה לירק העגול, האדום, החושני הזה.

מל פולישוק-בלוך: בתקופת תחיית העברית תרגם י' פינס ספר חקלאות לשפה העברית, והוא נתקל במילה "טומטה".

מל פולישוק-בלוך: ה"טומטה" נקשרה למילה "אהבה".

מל פולישוק-בלוך: ואז הוא חשב על השורש שמקשר אהבה והשתמש בביטוי "לעגוב", "עגבים", שורש עגב, פירושו: חיזור, התעלסות, חשק מיני, וה"טומטה" הפכה להיות עגבנייה.

מל פולישוק-בלוך: אנשים אז, לפני מאה שנים, חשבו: בושה וכלימה, לקרוא לירק בשם גס כזה?

מל פולישוק-בלוך: חס וחלילה.

מל פולישוק-בלוך: סירבו להשתמש בה.

מל פולישוק-בלוך: במשך שנים רבות החרימו את המילה הגסה עגבנייה, ובמקומה אכלו "בנדורה" או "טומטה".

מל פולישוק-בלוך: יש מילים עבריות שיצאו לטייל בעולם, בארצות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: שתי מילים כאלה הן: אמן והללויה.

מל פולישוק-בלוך: שתיהן מילים עבריות, מקורן במקרא.

מל פולישוק-בלוך: המילה אמן – אמת.

מל פולישוק-בלוך: הללויה – אתם יודעים.

מל פולישוק-בלוך: הללו את ה'.

מל פולישוק-בלוך: המילים האלה יצאו לטייל בעולם הגדול, זכו להצלחה מסחררת.

מל פולישוק-בלוך: מיליוני בני אדם משתמשים בהם והם בעצם לא יודעים שהם מדברים עברית.

מל פולישוק-בלוך: עונים "אמן", "הללויה" בברכות, בתפילות, בשירי הדת.

מל פולישוק-בלוך: המילה האנגלית "בוס" מפורסמת בעולם כולו, אבל אם נחטט חיטוט קל בתולדותיה של המילה, נגלה שמקורה בעברית.

מל פולישוק-בלוך: תחילתה של המילה "בוס" בביטוי – "בעל בית".

מל פולישוק-בלוך: פירושה: אדם ששייך לו בית או כמה בתים.

מל פולישוק-בלוך: "בעל בית" הוא בעל הרכוש.

מל פולישוק-בלוך: הוא האדם המחליט, הוא המנהל.

מל פולישוק-בלוך: הביטוי העברי "בעל בית", יחד עם מילים עבריות אחרות, עבר ליידיש.

מל פולישוק-בלוך: ביידיש, הן נשמעות קצת אחרת.

מל פולישוק-בלוך: שבת ביידיש – "שבס".

מל פולישוק-בלוך: משפחה – "משפוחה".

מל פולישוק-בלוך: יום טוב – "יומטב".

מל פולישוק-בלוך: שלום עליכם – "שולם עליכם".

מל פולישוק-בלוך: צרות – "צורס", וכן הלאה.

מל פולישוק-בלוך: ובמקום "בעל בית", אומרים ביידיש – "בלבוס" – אתם יודעים ודאי את המילה "בלבוסטה".

מל פולישוק-בלוך: כיוון שבארצות הברית יושבים יהודים דוברי יידיש, נכנסו לא מעט מילים מן היידיש אל האנגלית.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לשמוע אמריקאים שאין להם שום קשר אל היהדות, משיקים כוס "לחיים", "מזל טוב".

מל פולישוק-בלוך: בתקופה מסוימת המילה "מנהל" באנגלית כבר לא הספיקה.

מל פולישוק-בלוך: התעורר הצורך במילה שהפירוש שלה יהיה "מנהל עבודה".

מל פולישוק-בלוך: האחראי הישיר.

מל פולישוק-בלוך: ואז הגיעה מן היידיש המילה "בלבוס".

מל פולישוק-בלוך: כדרכם של אמריקאים שאוהבים מילים קצרות, "בלבוס" קוצרה והפכה להיות "בוס".

מל פולישוק-בלוך: זה עדיין לא סוף הסיפור, כי בינתיים גם בעברית הורגש החיסרון במושג הזה, והעברית שאלה את המילה לה היא נזקקה, מהאנגלית, כמובן.

מל פולישוק-בלוך: את מה שאלה העברית מן האנגלית?

מל פולישוק-בלוך: את המילה שהיא עצמה גלגלה, מאותה מילה "בוס".

מל פולישוק-בלוך: וכך, אחרי טיול ארוך בעולם, חזרה אלינו המילה העברית האבודה בתחפושת של אנגלית אמריקאית, ואנחנו דוברי העברית, בעצם לא מכירים אותה.

מל פולישוק-בלוך: כי מה פתאום בוס – אנגלית, בעל בית עברי, אבל זה מה שקרה.

מל פולישוק-בלוך: וביום זה, שהוקדש לשפה העברית, אנחנו צריכים לשאוף ששפתנו תהיה עשירה, עם הרבה מילים חיות שיופצו ויוטמעו בקרב שאר השפות, ולא להיות רק בארבע אמותינו, בד' אמותינו.

מל פולישוק-בלוך: כמחנכי דור העתיד חובה עלינו ללמד שפה יפה.

מל פולישוק-בלוך: את שפת הספר והתרבות.

מל פולישוק-בלוך: לא להסתפק רק בשפה המצומצמת אליה נחשפים ילדינו במחשב ובטלוויזיה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן, במשכן הכנסת – ולמדתי היום: משכן, גם עליה, על המילה הזאת, היו ויכוחים בתחילת הדרך.

מל פולישוק-בלוך: מה פתאום משכן?

מל פולישוק-בלוך: זה שייך למקומות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: ומאז, אכן, השכינה שורה במקומותינו.

מל פולישוק-בלוך: ומי קובע היום אם תקום ממשלה או לא? הרבי.

מל פולישוק-בלוך: ובכן – אבל זה היה קצת פוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: על השפה העברית להמשיך ולהתפתח יחד עם ההתפתחות, גם הטכנולוגית, אבל גם עם השפה המדוברת, שפת הרחוב, שאסור לנו לזלזל בה.

מל פולישוק-בלוך: היא זו שהופכת את השפה העברית להיות חיה, נמרצת, מלאת חיים.

מל פולישוק-בלוך: היא בוודאי רצה בקצב הרבה יותר מהיר מהאקדמיה של הלשון – כבודה במקומה מונח, ואנחנו בהחלט מעריכים את מה שאתם עושים – ואנחנו צריכים להמשיך ולפתח, ולזכור תמיד ששפה זה רק מרכיב אחד של התרבות העברית, אותה אנחנו רוצים לראות ולחיות במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני קוראת עכשיו ליושב ראש הכנסת, בבקשה.

ראובן ריבלין: יושבת ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חברת הכנסת מלי פולישוק-בלוך, יושבת ראש ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת קולט אביטל, השר לשעבר – ועוד נכונו לו עתידות.

ראובן ריבלין: לכולם, בעצם – שהיה יוזם, כיושב ראש ועדת החינוך לציין את יום השפה העברית, ואני מברך אותו על כך, חברת הכנסת מרינה סולודקין, חברת הכנסת החדשה אראלה גולן, עוד חברי כנסת אחרים אם נמצאים כאן – רק ירימו את היד – מזכיר הכנסת שאמור היה להיות כאן – או.

ראובן ריבלין: נמצא.

ראובן ריבלין: מזכיר הכנסת אריה האן, הוא עסוק מאד מאד.

ראובן ריבלין: לא רק עברית שפה קשה, גם הכנסת עבודה קשה.

ראובן ריבלין: ויקירי, בני משפחת בן-יהודה.

ראובן ריבלין: נכדים, נינים ושאר בני המשפחה.

ראובן ריבלין: אדוני מנכ"ל האקדמיה ללשון, ד"ר נתן אפרתי, אדוני היקר והחביב, יושב ראש אגודת הסופרים, מר הרצל חקק, סופרים אחרים הנמצאים אתנו כאן, אנשי אקדמיה, משוררים, עורכי עיתונים, אנשי תיאטרון, נציגים מהסוכנות היהודית שסייעו רבות בהבאת ההצגה מסנט – פטרסבורג לכנסת, ואחרונים חביבים: שחקני אולפן "חלום" של הסוכנות היהודית מסנט-פטרסבורג, בניהולם של מר גריגורי לוין ומר פליקס פיינברג, אורחים נכבדים.

ראובן ריבלין: יהודית גידלי – יושבת ראש מנהלות הוועדות, המנהלת האלמותית של ועדת החינוך של הכנסת.

ראובן ריבלין: גבירותי, מורותי, מורי ורבותי, ילדים ונערים ונערות, קהל נכבד.

ראובן ריבלין: העברית לשון החיים בארץ.

ראובן ריבלין: לשון התקשורת בין בני האדם החיים במדינת ישראל.

ראובן ריבלין: העברית איננה הלשון הקופאת על שמריה, ולו גם לרגע.

ראובן ריבלין: נהפוך הוא.

ראובן ריבלין: עברית היא לשון מתפתחת ומשתנה ללא הרף.

ראובן ריבלין: הראייה, בעוונותינו, בזמן האחרון ראה מילון חדש מיוחד במינו לשפה העברית.

ראובן ריבלין: זהו מילון חדשני שהופק מטעם שירות בתי הסוהר.

ראובן ריבלין: המדובר במילון למונחי הפשע המשגשג, לדאבון לבנו, במחוזותינו, ושמו: מילון עגה עבריינית.

ראובן ריבלין: מעניין איך היה מגיב על המילון החדש בעל המילון הראשון לשפה העברית – אליעזר בן-יהודה.

ראובן ריבלין: אלה הם הצללים, ועתה לאורות: השפה העברית היא שפה דינמית, שפה חיה.

ראובן ריבלין: כל הזמן אנחנו מאמצים מילים חדשות.

ראובן ריבלין: עם השפה התפתח גם הסלנג, אותו סלנג שלה בדיבור החי.

ראובן ריבלין: המשוררת תלמה אליגון מסבירה: אמנם העברית שלנו מבוססת על לשון המקרא, אך יש הבדל גדול בין שפתנו לשפת התורה.

ראובן ריבלין: כל דור ושפתו.

ראובן ריבלין: כל דור וסגנונו.

ראובן ריבלין: כל דור מחדש, מוסיף ומשפר, כל דור מתבטא באופן קצת אחר.

ראובן ריבלין: השפה העברית היא ייחודית לעם היהודי.

ראובן ריבלין: מדינת ישראל היא היום המדינה היחידה בעולם שהעברית היא לשון היום יום שלה.

ראובן ריבלין: לשון פירושה תרבות, סגנון, אורח חיים.

ראובן ריבלין: קשה להאמין שרק לפני כתשעים שנה התנהלה בארץ מלחמה קשה, מלחמת השפות, קראו לה.

ראובן ריבלין: מעמדה של העברית היה אז רופף.

ראובן ריבלין: בבתי הספר לימדו בצרפתית ובגרמנית.

ראובן ריבלין: המחנך הירושלמי דוד ילין, בן לאם ספרדייה ולאב אשכנזי, הבין כי החוליה המחברת בין שתי העדות הגדולות, בין החופשיים לחרדים, היא העברית.

ראובן ריבלין: משלא הניחו לו ללמד בבית המדרש למורים – או יותר נכון: למורות – בעברית, יצא עם תלמידיו לשדות, עד שההסתדרות הציונית "עזרא" גם עזרה, והוא פתח את בית המדרש הראשון למורים, בית המדרש העברי הראשון.

ראובן ריבלין: מלחמת השפות פרצה כשחברת "עזרא", מקימת הטכניון ובית הספר הריאלי בחיפה, דרשה ששפת ההוראה במוסדות אלה תהיה השפה הגרמנית.

ראובן ריבלין: העברית ניצחה כי היא הייתה סמל.

ראובן ריבלין: היא הייתה סמל לאומי.

ראובן ריבלין: את ניצחון העברית ביטא שיר חדש: "גילו גילו, המעגל הגדילו, יום זה לנו לשמחה נכון, העברית השיגה ניצחון".

ראובן ריבלין: בשנים האחרונות נוצר סחף במעמד השפה.

ראובן ריבלין: הסחף מתבטא לא רק בשלטי חוצות בלועזית.

ראובן ריבלין: השתרשותן של מילים לועזיות בשפה, ברחוב, בפרסומת ובתקשורת אינה מוסיפה כבוד לא לעברית ולא למעמדה.

ראובן ריבלין: יתרה מזאת – הלעז מסכן את השתרשות השפה העברית בקרב שכבות האוכלוסייה ובעיקר בקרב העולים.

ראובן ריבלין: כארץ קליטת עלייה טבעי שנשמע בחוצות ערינו בליל שפות זרות.

ראובן ריבלין: אין שפה בעולם הנקייה מהשפעות זרות.

ראובן ריבלין: אלא שאצלנו מדובר במידה לא מעטה של קיצוניות, כאילו הנקלטים במדינת ישראל נמצאים בארץ אחרת.

ראובן ריבלין: המשך השימוש בשפות זרות עלול לפגוע בזהות היהודית, בזהות הרוחנית ובזהות הלאומית שלנו.

ראובן ריבלין: נהירה אחרי אופנה זרה אינה משקפת את הנשמה היתרה שיש לעם היהודי ומתבטאת בשפתו.

ראובן ריבלין: שפה עברית אי אפשר ללמוד במנותק מהתרבות העברית, מהספרות שלה, מעולם היצירה העשיר שבה.

ראובן ריבלין: כדי שתהיה זו לשון אם – מאמה לושן – צריך, כמאמרו של אחד העם, שתכיל את אוצרה הרוחני של האומה מדור דור.

ראובן ריבלין: אליעזר בן- יהודה, שתרם כה רבות להחייאת הדיבור העברי, קבע כי עצמאותו של עם, ובייחוד של העם היהודי, באה לידי ביטוי בלשון המדברת.

ראובן ריבלין: הלשון היא החוליה המחברת והמאחדת את הקבוצות והעדות, והופכת אותן לעם אחד.

ראובן ריבלין: שני הדברים – גברתי יושבת ראש ועדת החינוך – שני הדברים שבלעדיהם לא יהיו היהודים לעם, כך אמר בן-יהודה: הארץ והלשון.

ראובן ריבלין: ממשאלת לב הפכו הלשון העברית ללשון הלאומית, והארץ, ארץ ישראל, כארצו של העם, לעובדה מוגמרת.

ראובן ריבלין: והלוואי לנצח נצחים.

ראובן ריבלין: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב ראש, חיפשתי היום האם יש חוק שממנו אנחנו ניזונים, של השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: אז הבריטים דאגו שהשפה העברית תהיה השפה הרשמית.

מל פולישוק-בלוך: אבל העוצמה של השפה העברית – מה שעכשיו אמרת – היא מהחיים עצמם.

מל פולישוק-בלוך: גם אנחנו, כאן בארץ ישראל, זה מהחיים עצמם.

מל פולישוק-בלוך: גבירתי, יושבת ראש ועדה העלייה, הקליטה, התפוצות.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת קולט אביטל.

קולט אביטל: אדוני יושב ראש הכנסת, גבירתי יושבת ראש ועדת החינוך, התרבות והספורט, חברי חברי הכנסת, אורחים רבים מהארץ ומחו"ל, ובעיקר אורחינו שאותם ראינו בהצגה בסנט-פטרסבורג.

קולט אביטל: תרשו לי להתחיל בבדיחותא.

קולט אביטל: תוך כדי כך ששמעתי את יושב ראש הכנסת מדבר על כך שכל דור ודור, כל דור וסגנונו, נזכרתי שאמי, שבלבה עדיין עולה חדשה, הגיעה יום אחד הביתה מאד מבוהלת.

קולט אביטל: היא ביקרה אצל הרופא, והרופא אמר לה: גבירתי, הרגליים שלך "על הפנים".

קולט אביטל: והיא לא כל כך הבינה איך הרגליים שלה הגיעו לפנים, ואם תחשבו איך אפשר לתרגם "הרגליים שלך על הפנים" לשפות אחרות, תבינו למה אני מתכוונת.

קולט אביטל: אדוני יושב ראש הכנסת, גבירתי יושבת ראש הוועדה.

קולט אביטל: מדרש ישן אומר:

קולט אביטל: בזכות ארבעה דברים נגאלו בני ישראל ממצרים.

קולט אביטל: שלא שינו את שמם, שלא שינו את לשונם ולא אמרו לשון הרע, ולא נמצא בהם אחד פרוץ בערווה.

קולט אביטל: ביום זה, אותו אנחנו מקדישים לתחיית השפה העברית, לא אשא דברים על הנס שהתחולל והחזיר את השפה העתיקה, שפת קודש, לשימוש יומיומי.

קולט אביטל: לא אדבר על הסטטיסטיקה המשמחת, שבימינו יותר יהודים בעולם מדברים עברית מאשר דנים המתקשרים בשפה הדנית.

קולט אביטל: אני מבקשת לומר כמה מילים על השפה כחלק מהזהות היהודית.

קולט אביטל: על השפה כמפתח לתרבות ולציביליזציה, על השפה כמכנה משותף לכל חלקי העם, כאן ובתפוצות.

קולט אביטל: בשנים שמסך הברזל הסתיר מעינינו מיליוני אחים יהודים, שמענו עדויות על מאבק גבורה דרמטי לשמירת הזהות היהודית, שניהלו קבוצות יהודיות קטנות בברית המועצות.

קולט אביטל: התרשמנו במיוחד מאלה שהצליחו לעלות משם, והם דוברים עברית רהוטה.

קולט אביטל: נדהמנו מרמת ידיעותיהם כששמענו כיצד למדו את השפה, כמעט ללא ספרים, ובתנאי מחתרת, תוך מאבק נואש לשמירת זהותם היהודית.

קולט אביטל: מעברו השני של האוקיינוס, באמריקה הדרומית, התחולל נס חינוכי בקהילות קטנות ובינוניות, ולא עשירות.

קולט אביטל: אלפי בני נוער שמעולם לא ביקרו בישראל, מדברים ביניהם בעברית מודרנית.

קולט אביטל: דווקא בני הדור הראשון במקום היו רחוקים יותר מהשפה העברית מבני הדור השני והשלישי.

קולט אביטל: אך התקווה הגדולה של תחיית השפה העברית בגולה הייתה דווקא בקרב יהדות ארצות הברית, הגדולה והעשירה שבקהילות, שלא חסרו בה מורים עבריים ואנשי רוח, חוקרים והוגי דעות.

קולט אביטל: היהדות בעולם החדש, שמיהרה וייסדה אוניברסיטאות יהודיות, בתי מדרש ועיתונות עברית, אף קלטה לתוכה לאחר קום המדינה אלפי ישראלים, שהביאו אתם תרבות יהודית עדכנית.

קולט אביטל: למרות התקוות הגדולות שהתעוררו, הקהילות היהודיות בארצות הברית, גם הגדולות ביותר, הפנו עורף לשפה העברית, וזו נשמה בקושי בריכוזי הישראלים האמריקאיים.

קולט אביטל: במפה הצפון-אמריקאית, לא ניכרת היום תחיית שפה.

קולט אביטל: אין יצירה בעברית, ואין התחדשות.

קולט אביטל: רוב הילדים, הלומדים עברית בבתי ספר מיוחדים בשנות לימודיהם הראשונות, נטמעים אחר כך, לאחר מספר שנים, במערכת הציבורית, וגם המיעוט שימשיך ללמוד בתיכונים יהודיים, לא יידע עברית תוך שלוש שנים.

קולט אביטל: ובאמת, מה קרה לשפה שהייתה כל כך חשובה כדי להסתכן בלימודה תחת השלטון הסובייטי, שהתקיימה ומתקיימת באירופה, בדרום אמריקה, מה אירע לה בארצות הברית?

קולט אביטל: התשובה לשאלה זו איננה מצויה בבתי הספר או בתוכניות הלימודים, אלא ניתן לנסחה בפשטות.

קולט אביטל: השפה העברית, לצערי, איננה חלק מהזהות היהודית של יהודי ארצות הברית.

קולט אביטל: ולמעשה, ללא שפה עברית והשמות העבריים, תישאר הקהילה היהודית האמריקאית במצריים.

קולט אביטל: והתוצאה ברורה.

קולט אביטל: כבר היום מרכיב הזהות העיקרי שלה הוא דתי, והקהילה היהודית הדתית על כל גווניה וזרמיה, היא קודם כל אמריקאית.

קולט אביטל: הבאתי דוגמאות אלה כדי להדגים עד כמה השפה הפכה שוב לחלק אינטגרלי של חיינו כעם, עד כמה היא משמשת אימפולס, השראה והכוונה לחיי העם ולקביעת זהותו.

קולט אביטל: בשנת 1906 התגורר לו בחדר קטן ועלוב, שכור, במקום שנקרא 48 miles road שבווייטהול בלונדון, צעיר בן 25, פליט מרוסיה.

קולט אביטל: שמו היה חיים יוסף ברנר.

קולט אביטל: לפרנסתו, עבד ברנר בבית דפוס.

קולט אביטל: הוא חי חיי עוני ותפריט ארוחותיו כלל כרוב ותפוחי אדמה.

קולט אביטל: ולמרות זאת, בזמנו החופשי הוא הקים מפעל חדש, רענן, מודרני – כתיבתו של ביטאון ספרותי בלתי קונבנציונלי בשפה העברית.

קולט אביטל: הוא כתב, הוא ערך והביא לדפוס במו ידיו, והדביק את הכריכות בדבק זול.

קולט אביטל: הוא נשא על גבו את גיליונות העיתון בשק לסניף הדואר הקרוב, ושלח את העיתון ל-212 איש בכ-תשע מדינות.

קולט אביטל: 212 משוגעים כמוהו, שלא נטשו את השפה העברית.

קולט אביטל: לברנר לא היו תקוות גדולות שמעשיו יחוללו מהפכה.

קולט אביטל: בסך הכל הוא חי בייאוש, חשב שהכל נדון לכלייה.

קולט אביטל: השפה העברית, הציונות ויהדות מזרח אירופה.

קולט אביטל: דמויות רבות בסיפוריו יצאו היישר מעולמו של דוסטוייבסקי, אך הוא הניע אותן לדבר עברית.

קולט אביטל: הוא הביא אותן לבטא בעברית מחשבות וסוגיות קיומיות זמן רב לפני הזרם האקזיסטנציאליסטי.

קולט אביטל: ברנר לא חשב שיהפוך לאחד מאבות השפה העברית המודרנית.

קולט אביטל: ברנר, ביאליק, ברדיצ'בסקי, הציתו את האש של קומץ הקנאים שהתוו את היסודות של מדינת ישראל המודרנית.

קולט אביטל: הפילוסוף ויטקנשטיין כתב כי השפה והביטויים בהם אנחנו משתמשים, מציבים את גבולות עולמנו.

קולט אביטל: ככל שאנחנו נלך ונעשיר את עולם השפה, נרחיב את עולמנו.

קולט אביטל: ואכן, עולם השפה העברית חובק בתוכו ארצות ואוצרות בלומים של ידע ויצירה של אלפי שנים.

קולט אביטל: עולמנו שלנו, זהותנו שלנו.

קולט אביטל: לעולים שבתוכנו: ככל שתרחיבו ותעמיקו את הידע, צפוי לכם עולם של הנאות צרופות.

קולט אביטל: תפקידנו כאן בכנסת ובכל מקום אחר הוא, לדאוג ליצירת התשתית המשותפת שבלעדיה אין קיום לעם היהודי.

קולט אביטל: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: בשנת 1953 הכנסת העבירה חוק.

מל פולישוק-בלוך: חוק המוסד העליון ללשון העברית, מה שנקרא בימינו: האקדמיה ללשון, והמנכ"ל שלה עולה לדבר.

מל פולישוק-בלוך: ד"ר נתן אפרתי, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: תפקיד האקדמיה, לידיעתכם: לכוון את התפתחות הלשון העברית על יסוד חקר הלשון לתקופותיה ולענפיה.

מל פולישוק-בלוך: בוא נשמע מה אתם עושים.

נתן אפרתי: יושב ראש הכנסת, יושבת ראש ועדת החינוך, יושבת ראש ועדת הקליטה, אורחים נכבדים.

נתן אפרתי: ההישג הרוחני והתרבותי הגדול ביותר של היישוב היהודי המתחדש בארץ ישראל היה תחיית הדיבור העברי.

נתן אפרתי: בתולדות העמים והלשונות אין אח ורע ללשון שדובריה נפוצו לרחבי תבל, חדלו לדבר בה, ולאחר 1700 שנות גלות שבו למולדתם ההיסטורית והפכו את לשונם העתיקה ללשון חיה, מדוברת, יומיומית.

נתן אפרתי: תיאודור נלדקה, גדול הבלשנים השמיים במאה ה-19, שהיה דווקא אוהב ישראל, בניגוד לרבים אחרים, כתב בערך "שפות שמיות" באנציקלופדיה "בריטניקה": חלומם של כמה מן הציונים שבעברית – לשון המתיימרת להיות עברית, כביכול – שוב תהיה לשון עממית חיה בארץ ישראל, סיכוייו להתקיים פחותים עוד יותר משל חזונם על מלכות ישראל שתשוב ותתכונן בארץ הקודש".

נתן אפרתי: והנה, קמו שני החלומות וקרמו עור וגידים.

נתן אפרתי: סיפור מופלא ומרתק הוא סיפורו של ועד הלשון העברית, חבורת חכמים ירושלמים בראשות אליעזר בן-יהודה, שנטלו את היוזמה לידיהם, ואזרו עוז לדון ולפסוק הלכות בענייני לשון, אף על פי שאיש לא מינה אותם לכך.

נתן אפרתי: חבורה זו, זכתה להכרה של המוסדות הציוניים רק בדיעבד, לאחר העשור הראשון לפעולתה.

נתן אפרתי: בשלב מאוחר יותר, בתרפ"ט – תרשו לי לסטות – נמנה גם פרופ' יוסף יואל ריבלין, אביו של יושב ראש הכנסת הנוכחי עם חברי ועד הלשון, והוא אף נמנה עם חבורת המייסדים שכוננו את האקדמיה ללשון העברית ו- אני מצטער.

נתן אפרתי: לכבוד יושב ראש האכסניה ראוי להזכיר את העניין הזה.

נתן אפרתי: גולת הכותרת של פעולת ועד הלשון, הייתה ההכרה של שלטונות המנדט הבריטי בלשון העברית כאחת משלוש הלשונות הרשמיות בארץ ישראל.

נתן אפרתי: דוד בן גוריון נרתם להקמת האקדמיה ללשון העברית עוד בסערת מלחמה, טרם שככו קרבות מלחמת העצמאות.

נתן אפרתי: הוא, כמו כל המייסדים מימין ומשמאל, ידע והבין כי הלשון העברית היא נכס צאן ברזל של העם היהודי היושב בציון, וראה לעגן אותה בחוק, כמוסד עליון למדע הלשון העברית.

נתן אפרתי: האקדמיה ללשון העברית, שחגגה אשתקד יובל לייסודה, מופקדת על החקיקה בלשון, ותפקידה לכוון את התפתחות הלשון לתקופותיה ולענפיה.

נתן אפרתי: עשייתה של האקדמיה מתמקדת בשני נושאים עיקריים.

נתן אפרתי: האחד, כתיבת מילון מדעי היסטורי כולל, המתאר את כל אוצר הלשון העברית לרבדיו ההיסטוריים והסגנוניים ויצירת ארכיון קבע של הלשון העברית לתולדותיה, והאחר – לכוון את דרכי התפתחות הלשון באוצר המילים, דקדוק, כתיב ומינוח.

נתן אפרתי: האקדמיה מחזיקה אתר במרשתת – אינטרנט בלעז – ובו שני סוגי מאגרים.

נתן אפרתי: כל אוצר היצירה העברית בתקופה העתיקה, ומאגר המונחים הממוחשב שבו כונסו 120,000 מונחים שנתחדשו במאה השנים האחרונות על ידי ועד הלשון והאקדמיה.

נתן אפרתי: חשיבות הלשון היא מן המפורסמות, והכל יודעים – ובוודאי הפוליטיקאים – כי החיים והמוות ביד הלשון.

נתן אפרתי: ואני מאחל, איפוא, לכולנו, כי יתקיים בנו שתהיה הלשון העברית שפה אחת ודברים אחדים, וכי ילדינו ונכדינו והדורות הבאים, יידעו לקרוא את ספר הספרים – את התנ"ך שלנו – בשפת המקור, ולא בתרגום עברי חדיש שירחק מן המקור ת"ק פרסה על ת"ק פרסה.

נתן אפרתי: חן חן על תשומת לבכם ועל הקשבתכם.

מל פולישוק-בלוך: הצטרף אלינו לפני כמה דקות גם חבר הכנסת אופיר פינס-פז, שר הפנים המיועד, ואני מקווה שאת המילה "מיועד" נוכל למחוק בקרוב.

ראובן ריבלין: - -

מל פולישוק-בלוך: לכן אני מוחקת את המילה "מיועד" ונשאר שר.

ראובן ריבלין: - - -

מל פולישוק-בלוך: אני אשמח.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, האופן שבו השפה באה לידי ביטוי בצורה המובהקת ביותר, זה כמובן הספרות.

מל פולישוק-בלוך: ונמצא אתנו יושב ראש אגודת הסופרים, מר הרצל חקק, בבקשה.

מל פולישוק-בלוך: בינתיים, עד שתעלה, אני רוצה לציין שהשפה העברית היא גם כתיבה.

מל פולישוק-בלוך: ממש, אופן הכתיבה – אתם רואים פה כל מיני אותיות.

מל פולישוק-בלוך: העושר, המגוון הקיים של סגנונות הכתב העברי, מתוארים בתערוכה שטרחנו והצגנו מחוץ לאולם "לראות את האות" – ככה נקראת התערוכה.

מל פולישוק-בלוך: האומנים המציגים בתערוכה הם חברי קבוצת הגילדה עודד עזר, דני מירב ומיכל סהר, וכולכם מוזמנים לצפות.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה.

הרצל חקק: כבוד יושב ראש הכנסת, כבוד חבר הכנסת שלגי, השר המיועד פינס, חברי כנסת, ראשי ועדות, סופרים ואורחים.

הרצל חקק: תחיית השפה העברית מתוארת כפלא, כנס.

הרצל חקק: ואכן, מדובר במהפכה שאין לה אח ורע.

הרצל חקק: אפשר להתברך במהפכה שעברה השפה העברית משנת תרפ"ה לשנת תשס"ה – כמעט מאה שנים חיה העברית, חיה ובועטת.

הרצל חקק: מצד אחד, הלב מתרחב.

הרצל חקק: אשרינו שהגענו לכך.

הרצל חקק: מצד שני, כשאנו שואלים מה יהיה בעוד מאה שנה, הלב אינו נקי מחששות.

הרצל חקק: מרבים לדבר – ובצדק – על התרוששות תרבותית או לשונית של הדור הצעיר.

הרצל חקק: מקוננים על ירידות השפה כשיקוף של הירידות התרבותית.

הרצל חקק: הלשון העברית מותקפת, וכמו כל השפות של העמים הקטנים, מתגוננת גם שפתנו מפני המתקפה של השפות הגדולות.

הרצל חקק: רוחות הכפר הגלובלי נושפות בעורפנו, השפות המדוברות יותר כובשות מקום כאמצעי תקשורת ובעתיד ירצו לכבוש את תפקיד השפות הלאומיות.

הרצל חקק: כל זה עלול לגרום לאובדן של מורשות תרבותיות, של אופני חשיבה מיוחדים שפותחו בהקשרים לאומיים.

הרצל חקק: חשוב לשמור על אותו מפלס של עברית נכונה, עברית תקנית.

הרצל חקק: מאנשי תקשורת, עיתונאים, שדרים, חברי כנסת, יש לדרוש רף גבוה של עברית.

הרצל חקק: העברית הזאת נחוצה לנו כמחסום בפני הבורות, כקווים מסמנים של מפת הלשון.

הרצל חקק: הלשון המדוברת זורמת וחופשית, אך חשוב שיישאר מפלס בטוח של לשון נכונה.

הרצל חקק: כאשר משרישים טעויות הנובעות מבורות באמצעי התקשורת, אנו עלולים לפגוע ביכולת הביטוי בעברית, לטשטש את האופי המיוחד של השפה, של הבנת הספרות.

הרצל חקק: כנסת ישראל יכולה וצריכה לתרום את תרומתה.

הרצל חקק: אגודת הסופרים העבריים חרדה לגורל אוצרות הלשון ואוצרות הספרות.

הרצל חקק: לשון אינה רק כלי ביטוי אישי.

הרצל חקק: היא כלי ביטוי לאומי, נכס תרבותי, ובהקשר זה יש לתת את הדעת ל"אינגלוז" של השפה, ועל כך כתב עמוס עוז: "תל-אביב צריכה לבחור אם רצונה להמשיך להיות העיר העברית הראשונה, או העיר האנגלית ה-36,000.

הרצל חקק: בתל אביב, אותה אלטנוילנד ישראלית אינה יחידה, היא רק משל.

הרצל חקק: השמירה על הלשון העברית היא מטרה של כולנו.

הרצל חקק: הלשון של הבית הלאומי חייבת לנצח במאבק מול הכפר העולמי.

הרצל חקק: זה תלוי גם בנו.

הרצל חקק: למובילי תרבות, לסופרים, למחנכים, ברור שהמאבק למען הלשון העברית אינו עניין לכנס חד פעמי.

הרצל חקק: חובה להעמיק את החינוך הלשוני, הספרותי, לא רק בשיעורי לשון וספרות.

הרצל חקק: חובה לקרב תלמידים לספר העברי.

הרצל חקק: ואגב, בימים אלה של ועדת דוברת, שמדברים על פגיעה במעמד הספרות כמקצוע חובה, חשוב להשמיע את הנושא הזה, את המאבק למען הספרות העברית.

הרצל חקק: בשינוי קל של דברי המשורר שאול טשרניחובסקי אסיים במילים: האדם הוא תבנית נוף ספרותו ולשונו.

הרצל חקק: תודה.

מל פולישוק-בלוך: אדוני היושב ראש, אני שמעתי בקשב רב את דברי נציג הסופרים, ואני רוצה להציע לך, ששפתך כל כך עשירה.

מל פולישוק-בלוך: בבית הנשיא יש חוג לתנ"ך.

מל פולישוק-בלוך: למה שלא יהיה לנו בבית הכנסת – משכן הכנסת.

מל פולישוק-בלוך: חיבור המילים מסוכן – משכן הכנסת, חוג לעברית?

מל פולישוק-בלוך: מעין חוג לעברית.

מל פולישוק-בלוך: ולפחות, אדוני היושב ראש, יועץ לשוני שיעזור לחברי הכנסת לדבר עברית תקנית.

מל פולישוק-בלוך: ובכן, אנחנו מגיעים להצגה שאנחנו מצפים לה.

מל פולישוק-בלוך: הסוכנות היהודית הקימה ברחבי ברית המועצות לשעבר מפעל מפואר וייחודי ללימודי השפה העברית.

מל פולישוק-בלוך: ב כ-300 אולפנים לומדים מדי שנה כ-30,000 תלמידים.

מל פולישוק-בלוך: יש לציין שבשנים האחרונות לימודי השפה מתקיימים בזיקה ישירה לתרבות, להיסטוריה והיצירה הספרותית של עם ישראל לדורותיו.

מל פולישוק-בלוך: הקבוצה שהגיעה ארצה מסנט-פטרסבורג הרחוקה, מדגימה גישה זו שמחברת בין השפה ליצירה היהודית.

מל פולישוק-בלוך: וכאן זה המקום להזמין את פליקס פיינברג לומר לנו מספר מילים על השחקנים, להציג אותם.

מל פולישוק-בלוך: בבקשה.

פליקס פיינברג: גבירותי ורבותי.

פליקס פיינברג: אני פוחד מעט לדבר פה לפני האנשים שיודעים עברית כל כך טובה, וטוב.

פליקס פיינברג: מה רוצה לומר?

פליקס פיינברג: שאנחנו מציגים פה את הקבוצה של אולפן "חלום" מסנט פטרסבורג, שעובדת בשנתיים האחרונות בתמיכת הסוכנות.

פליקס פיינברג: אנחנו קיימים 14 שנה והכנו לעלייה יותר מ-15,000 אנשים, שעכשיו הם אזרחי המדינה.

פליקס פיינברג: יש שיטות שונות ללמוד וללמד עברית.

פליקס פיינברג: אחת השיטות זאת השיטה הרגילה, בטח שהיא קיימת, זה ספרי לימוד.

פליקס פיינברג: אבל, יש משהו נוסף, ובמקרה הזה נוסף זה תיאטרון או ניסיון לעשות תיאטרון – אל תהיו יותר מדי ביקורתיים, כי כל השחקנים וגם הבמאי כולם תלמידים של האולפן, ורק מורה אחת לעברית יש, קטנה כזאת, אתם תראו אותה.

פליקס פיינברג: כל ההצגה נמשכת 45 דקות, אבל אמרו לנו שאנחנו צריכים משהו יותר קצר, אז אתם תראו רק חצי.

פליקס פיינברג: את כל התוכן אתם יכולים לקרוא בדפים האלה.

פליקס פיינברג: זה הכל שרציתי לומר, אבל אני רוצה להוסיף: עכשיו אמרו פה מהמקום הזה, שלמישהו יש שפה מאד עשירה.

פליקס פיינברג: באמת ככה.

פליקס פיינברג: והשפה שלי היא – אתם רואים שהיא די דלה.

פליקס פיינברג: אבל השפה העברית היא לא שפת אם שלי.

פליקס פיינברג: ואני זוכר שלפני עשר שנים השתתפתי בקונפירנצה לשפה העברית, בהשגחה של בר אושר.

פליקס פיינברג: בטח שכולם היו אנשי מדע, ואני שתקתי וזהו.

פליקס פיינברג: אבל כשאחרי כל הישיבה ישבו אחרי השולחן, וכל אחד סיפר על עצמו משהו, כמה מילים.

פליקס פיינברג: וכשאני אמרתי שהאולפן שלנו קיים חמש שנים, ושאנחנו שלחנו לישראל חמשת אלפים איש, הכל מחאו כפיים, ואני הבנתי שאפילו שפה דלה, כשהיא במקומה, היא גם עושה משהו.

פליקס פיינברג: ובר אושר אמר: מה הערך שלנו אם לא היו מורים לעברית.

פליקס פיינברג: זהו.

מל פולישוק-בלוך: אולי אתה רוצה להציג את השחקנים, את השמות שלהם?

פליקס פיינברג: אליסה, היא היחידה שהיא המורה לעברית.

פליקס פיינברג: לנה, עוד לנה, וסילי, דימה, סשה.

פליקס פיינברג: במאי: אלכסנדר.

פליקס פיינברג: גריגורי, איפה אתה?

מל פולישוק-בלוך: בזמן שהשחקנים עולים – תודה למנהלת ועדת החינוך יהודית גידלי ולמירי יכין, שארגנו את כל הערב הזה, ותודה ליושב ראש הכנסת ולחברי הכנסת.