ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 360, 2004-12-28 09:30

מל פולישוק-בלוך: שלום, אני פותחת את ישיבת הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: הנושא לו אנו נדרשים הבוקר, הוא תופעת האלימות שחווינו אותה בתקופה האחרונה, תופעה שהולכת ומתגברת, לצערנו.

מל פולישוק-בלוך: זה כבר לא מכות, זה כבר רצח.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בוועדת בחינוך והתרבו של הכנסת שואלים את השאלה המתבקשת, האם זו התרבות הישראלית בסוף שנת 2004.

מל פולישוק-בלוך: האם התרבות של בחרה צעירים, זה להגיע למקום בשביל לעורר מהומות, בשביל להכות ובשביל להוציא את האנרגיה שלהם בצורה כל כך שלילית.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת גילה פינקלשטיין הציע ההצעה לסדר לאחר מקרה האונס במועדון בתל אביב.

מל פולישוק-בלוך: לפני כשבוע חבר הכנסת אבו וילן הגיש הצעה לדיון מהיר בנושא של הרצח בשפיים.

מל פולישוק-בלוך: שני האירועים הלאה וכמותם מביאים אותנו לדיון עם משרד החינוך, המש/טרה וגורמים אחרים, על מנת לחשוב ביחד, איך ניתן להעלים מקרים כאלה מן הנוף הישראלי.

גילה פינקלשטיין: לאחרונה אנחנו שומעים על מקרי אלימות במועדונים.

גילה פינקלשטיין: התקיים דיון בנושא הזה גם בוועדה לקידום מעמד האישה, וכאן אנחנו נקיים את הדיון מן ההיבט החינוכי.

גילה פינקלשטיין: אנחנו נשאל, איזה תוכניות מניעה ניתן לעשות בבתי הספר.

גילה פינקלשטיין: אני רואה את הנושא הזה כנושא מאוד דחוף.

גילה פינקלשטיין: מסתבר שאין דפוסי התנהגות ואין נהלים במועדוני לילה.

גילה פינקלשטיין: יש נוהל מאוד מקובל, שיוצאים לשירותים ביחד.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לטפל בעניין הזה.

גילה פינקלשטיין: אנחנו צריכים לדאוג לכך שתהיינה מצלמות בשירותים ושיהיו שירותים נפרדים.

גילה פינקלשטיין: אין דפוסי התנהגות, משמע שיש שם אורות עמומים, עשן ומוזיקה רועשת.

גילה פינקלשטיין: כל זה יוצר אוירה של חוסר אחריות.

גילה פינקלשטיין: ההורים יודעים את השעה שבה הילד יצא למועדון ואת השעה שבה הוא חזר, אבל הם לא יודעים מה קורה איתו בתוך המועדון עצמו.

גילה פינקלשטיין: בכניסה למועדון אכן עומדים אנשים, אבל אין רשימה שחורה של עבריינים שעוברת ממועדון אחד לשני.

גילה פינקלשטיין: אין שיתוף פעולה בין המועדונים.

גילה פינקלשטיין: אני הצעתי למשטרה שיהיה שוטר ותהיה ניידת קבועה שתסתובב סביב מספר מועדונים באותו אזור, כך שידעו שבשעה מסוימת הניידת עוברת וניתן להגיש תלונות.

גילה פינקלשטיין: אין גם רשימה ממוחשבת של הנכנסים למועדון.

גילה פינקלשטיין: צריך לדאוג לכך שיהיו שירותים נפרדים לגברים ונשים.

גילה פינקלשטיין: צריך שתהיינה גם מצלמות.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שלא מצלמות בתוך השירותים.

גילה פינקלשטיין: אני מכוונות למצלמות במסדרונות.

גילה פינקלשטיין: מתברר כי גם הדלתות בנויות מהרצפה ועד לתקרה, כך שברגע שהדלת נסגרת, לא יודעים מה נעשה בפנים.

גילה פינקלשטיין: צריך לחשוב גם על הנושא של התקנות לחצני מצוקה שבירותי הנשים.

גילה פינקלשטיין: הדבר החשוב ביותר הוא החקיקה.

גילה פינקלשטיין: לפני שנתיים עבר חוק לגבי עברייני מין, שאומר כי אחרי שחרורים של עברייני מין יהיה מעקב וטיפול.

גילה פינקלשטיין: החוק הזה עבר קריאה ראשונה, אבל כאשר ניסינו להעלות אותו שוב, נתקלנו בהתנגדות של האוצר, שאומר כי יישום החוק לא עולה בקנה אחד עם העלויות שהם יכולים לאפשר.

גילה פינקלשטיין: כדי למנוע את האונס הבא אנחנו צריכים לצאת עם קריאה כדי להעביר את החוק הזה בקריאה שנייה ושלישית, כל מנת לתת ביטחון לנוער שלנו.

מל פולישוק-בלוך: סנ"צ סוזי בן ברוך, אני רוצה לדעת איך המשטרה נערכת לכך.

מל פולישוק-בלוך: ישנם 3 מרכיבים שהייתי רוצה נתייחס אליהם.

מל פולישוק-בלוך: דבר ראשו הוא פעולות האכיפה של החוק הקיים, מה צריך לעשות כדי להחמיר את הענישה, והאם חסרה ענישה מתאימה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים לשמוע ממשרד החינוך, איזה פעולות חינוכיות והסברתיות הם עושים, כדי שדברים כאלה לא יישנו, וכדי שנוכל להתמודד עם מצבים כאלה.

מל פולישוק-בלוך: בהיבט השלישי, צריך להתייחס גם לצד התרבותי של העניין, איך אנחנו משנים את הערכים ואת מאפייני התרבות בישראל, כדי שדברים כאלה לא יישנו.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מתכוונת לקחת מהצעירים את המוזיקה, ואם הם רוצים אוירה של אורות עמומים, שיהיה להם לבריאות.

מל פולישוק-בלוך: השאלה היא, האם אנחנו לא צריכים להציב להם סטנדרטים תרבותיים מסוגים כאלה או אחרים.

גילה פינקלשטיין: צריך להגביר את המודעות.

מל פולישוק-בלוך: להגביר את המודעות לנושא לש עבריינות, זה דבר אחד.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על התרבות.

מל פולישוק-בלוך: איזו תרבות אנחנו רוצים לצרוך ואיך אנחנו רוצים להעביר את זמנם של הצעירים?

מל פולישוק-בלוך: מהם דפוסי התרבות של הנוער בישראל היום.

מל פולישוק-בלוך: האם זה כל הנוער או רק חלק מהנוער?

מל פולישוק-בלוך: האם יש בילויים מסוג אחר?

מל פולישוק-בלוך: אולי אנחנו יכולים לכוון או להדריך את הנוער גם לדברים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: כאמא ל-4 בנים שחלקם בילו לא פעם אחת במועדון שפיים, אני יודעת שיש דפוסים שונים של בילויים של חברה צעירים, ואולי מתפקידנו להנחות אותם ולהאיר את עינם כי יש גם דרכים אחרות לפעילות תרבותית כזו או אחרת.

גילה פינקלשטיין: אני רוצה לציין, כי הקמפיין ההסברתי שמנסים לעשות ארגוני הנשים, נתקל התנגדות של בעלי המועדונים.

סוזי בן ברוך: כיוון שאנחנו בוועדת חינוך, יש כאן איזו תחושה שמדובר רק על גילאי 18.

סוזי בן ברוך: אנחנו נעשה הפרדה בין קטינים ללא קטינים.

מל פולישוק-בלוך: אני לא עושה הבחנה.

מל פולישוק-בלוך: נוער זה גם חברה צעירים בני 12, וגם צעירים בני 26.

סוזי בן ברוך: מבחינת החוק, נוער זה עד גיל 18.

סוזי בן ברוך: אני אתן את הנתונים לגבי עבירות שהתבצעו בתוך פאבים, מועדונים ובקרבתם.

סוזי בן ברוך: יש גם כאלה שגוררים את הגופות החוצה מן המועדון ומחייגים 100 ואומרים כי יש איזו גופה זרוקה של איזה קטין ואז הוא לא שייך למועדון זה במסגרת ההגנות של בעלי המועדונים.

סוזי בן ברוך: אנחנו בכל מקרה משייכים אותם לאותו מועדון סמוך.

סוזי בן ברוך: בשנה שעברה היו 3 מקרים של עבירות מין של קטינים, כאשר השנה לא היה אף מקרה.

סוזי בן ברוך: אני מדברת על תלונות בלבד.

סוזי בן ברוך: בקרב בגירים בני 18 עד גיל 26 ו-30, היו 17 מקרים של עבירות מין בתוך מועדונים ודיסקוטקים, והשנה יש 20 מקרים, כאשר השנה עוד לא נגמרה.

סוזי בן ברוך: ישנה עלייה של 17.6%.

סוזי בן ברוך: באשר לעבירות סמים בתוך המועדונים, בשנה שעברה 28 קטינים נתפסו על שימוש בסמים בתוך המקומות האלה, כאשר השנה נתפסו 34 כאלה.

סוזי בן ברוך: זו עלייה של 21%.

סוזי בן ברוך: בקרב בגירים היו 124 מקרים בשנה שעברה, ואילו השנה ישנם 54 מקרים.

סוזי בן ברוך: זה לא אומר שזו תמונת המצב האמיתית, אלא שחלק לא נתפסו או יותר נזהרו.

סוזי בן ברוך: ישנה תופעה נוספת, תופעה של כייסות וגניבות.

סוזי בן ברוך: אני מזמינה את ועדת חינוך לערוך סיור ביום חמישי בלילה, החל מהשעה 23:00 ועד 06:00 בבוקר, כדי לראות במה מדובר.

סוזי בן ברוך: יש כאן כאלה שמעולם לא היו במקומות האלה, וצריך להסתובב במקומות האלה כדי לראות מה בני הנוער עושים בימי חמישי ושישי בלילה, במה משטרת ישראל צריכה להתמודד ועם מי היא צריכה להתמודד.

סוזי בן ברוך: הכייסות והגניבות הפכו לתופעה.

סוזי בן ברוך: בשנה שעברה נתפסו 21 קטינים לעומת 42 קטינים השנה.

סוזי בן ברוך: בקרב בגירים, נתפסו בשנה שעברה 194 מקרים, כאשר השנה ישנם 340 מקרים כאלה.

סוזי בן ברוך: זאת אומרת, יש מי שמסומם, יש מי ששותה לשוכרה ויש מי שעומד בצד ומחכה רגע הזה כדי לכייס אותם.

סוזי בן ברוך: הצעירים האלה צריכים לחזור הביתה בשעה 06:00 בוקר ואין להם כסף, אז הם גונבים רכב כדי לחזור איתו הביתה.

סוזי בן ברוך: לגבי עבירות נגד גוף, תקיפות וחבלות, בקרב קטינים היו 34 מקרים בשנה שעברה, כאשר השנה יש 96 מקרים.

סוזי בן ברוך: ברוב המקרים הקטינים נמצאים תחת השפעת אלכוהול או סמים.

סוזי בן ברוך: מה שנותר לנו לעשות, זה לזמן את ההורים שיראו איך הילדים שלהם נראים בשעה כזו וייקחו אותם.

סוזי בן ברוך: זו עלייה של 35%.

סוזי בן ברוך: בקרב בגירים, היו 284 מקרים בשנה שעברה, כאשר השנה היו 347 מקרים.

סוזי בן ברוך: זו עלייה של 22.2%.

סוזי בן ברוך: ישנה עלייה גדולה מאוד של מקרי חבלות גוף וקטטות, הן בקרב קטינים והן בקרב בגירים.

סוזי בן ברוך: הגבול בין תקיפה וחבלה לרצח, הוא מאוד קטן.

סוזי בן ברוך: זה עוד דקירה אחת קטנה במקום הנכון.

סוזי בן ברוך: עכשיו אני אדבר על אי עמידה בתנאי רישוי עסקים.

יהודית גידלי: כמו מכירת משקאות לנוער מתחת לגיל 18.

סוזי בן ברוך: כן.

סוזי בן ברוך: זה סעיף פלילי, אבל זו גם אי עמידה בתנאי הרישוי.

סוזי בן ברוך: בסך הכל טופלו בשנה שעברה 59 עסקים, לעומת 69 עסקים השנה.

סוזי בן ברוך: אנחנו שמחנו מאוד על כניסת החוק של איסור מכירת משקאות אלכוהוליים לקטינים בכל מקום.

סוזי בן ברוך: נכנסו 5 חוקי נוער חדים בחודשיים האחרונים, ומשטרת ישראל לא מקבלת שום תגבור, לא של משאבים ולא של כוח אדם.

סוזי בן ברוך: את רוב התקציב של יחידות הנוער במשטרת ישראל הפנינו לטובת רכישת מצלמו דיגיטליות מיוחדות וזעירות.

מל פולישוק-בלוך: מה התקציב שעומד לרשותך?

סוזי בן ברוך: בקושי 200,000 שקל בשנה, כאשר חצי מזה זה מהרשות למלחמה בסמים.

סוזי בן ברוך: אותם 100,000 שקל שקיבלתי הלכו לכיוון רכישת מצלמות מיוחדות, על מנת לתעד את מכירת המשקאות האלכוהוליים לקטינים, הן בפיצוצייות, והם בפאבים ומועדונים.

סוזי בן ברוך: אנחנו גם ממנים את כרטיס הכניסה של האנשים שלנו.

סוזי בן ברוך: בסילבסטר, עלות הכרטיס יכולה להגיע לסכום של 200-250 שקלים לאדם.

אסף לטין: זה לא מדויק.

סוזי בן ברוך: אנחנו משקיעים כמעט את כל התקציב שלנו לטובת הנושא של איסור מכירת משקאות אלכוהוליים לקטינים.

סוזי בן ברוך: אין לנו ספק, שילד מסומם וילד שתוי מגיע לתקיפה, חבלה, עבירות מין ורצח.

סוזי בן ברוך: כל שוטרי משטרת ישראל, כולל אנשי המשרדים, מגויסים למשימה הזו בימי חמישי ושישי בלילה.

סוזי בן ברוך: שוטרי אגף התנועה יוצאים לשטח לבושים אזרחי, על מנת לעקוב אחרי מי ששותה לשוכרה ולעצור אותו רגע לפני שהוא מכניס את המפתח לאוטו.

סוזי בן ברוך: בחודש אחרון קרוב ל-67 נהגים נתפסו כשהם שותים לשוכרה בתוך המועדונים, ונעצרו רגע לפני שהכניסו את המפתח לאוטו.

סוזי בן ברוך: המכוניות הוחרמו וההורים הוזעקו למקום.

סוזי בן ברוך: למרות אי תוספת משאבים לביצוע החוקים החדשים, אנחנו עושים את המקסימום.

מל פולישוק-בלוך: כמה אנשים יש במדור שלך?

סוזי בן ברוך: 11 איש, כאשר בשטח יש לנו 460 עובדי נוער.

סוזי בן ברוך: לפני 3 שנים היו 200 פחות.

סוזי בן ברוך: משטרת ישראל הוסיפה 200 תקנים ליחידות הנוער במשטרה.

סוזי בן ברוך: למרות הצמצומים, למחלקות הנוער נתנו יותר, וזה במסגרת סדר עדיפויות פנימי.

מל פולישוק-בלוך: האם עובד נוער הוא שוטר לכל דבר.

סוזי בן ברוך: כן.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ניתן לחה"כ וילן להציג את הנושא שהוא העלה.

אבשלום וילן: הדרישה שלי לדיון מהיר, היא בעקבות הרצח בפאב ליד קיבוץ שפיים.

אבשלום וילן: הבעיה היא כל נושא האלימות במועדונים, אבל לא רק במועדונים.

איוב קרא: מועדונים של הקיבוצים.

אבשלום וילן: זה לא שייך.

אבשלום וילן: זה היה יכול לקרות בתל אביב או בכל מקום אחר.

אבשלום וילן: אם הבעיה היתה אלימות של בני נוער בקיבוצים, לא הייתי מקיים את הדיון, היינו מסתדרים.

אבשלום וילן: הבעיה היא, שאנחנו הופכים לחברה יותר ויותר אלימה.

אבשלום וילן: אני מתעסק בנושא של אלימות בספורט.

אבשלום וילן: אני יותר מפעם אחת רואה, שסביב המועדונים, סביב אתרי בילוי של בני נוער, ישנה אלימות שמסתיימת בשכרות, בתאונות דרכים וברצח.

אבשלום וילן: השאלה היא, מה עושים.

אבשלום וילן: יכול להיות שיש קשר להתנתקות ולאינתיפאדה.

אבשלום וילן: אולי אם היינו ביום שאחרי, היינו יכולים לפתח יוזמה לטיפול בנושא הזה.

אבשלום וילן: יש מדינות שעשו את זה.

אבשלום וילן: למה באנגליה הצליחו להעביר קמפיין, שזה ששותה לא נוהג?

אבשלום וילן: אני שמעתי שזה הצליח.

אבשלום וילן: שנתיים טרטרו בכל התקשורת בקמפיין אדיר, שמי ששותה לא נוהג.

אבשלום וילן: אנשים באים למועדון ויודעים ש-3 שותים ואחד לא.

אבשלום וילן: יש מוניות מיוחדות שלוקחים אותם הביתה.

אבשלום וילן: גם בארץ שמעתי שזה התחיל.

אבשלום וילן: אם לא יהיה גיבוי ציבורי לעניין, גם המשטרה הכי טובה בעולם לא תצליח להתמודד עם זה.

אבשלום וילן: השאלה היא, איפה המשרדים, איפה הכוחות של המגזר השלישי ואיפה כל הכלים שבעזרתם ניתן להתמודד ברצינות עם התופעה?

אבשלום וילן: בנושא של האלימות בספורט, לקחנו את כל המודלים שקיימים בעולם, הבאנו את החוקים ואת המומחים, וכולם יודעים מה שצריך לעשות.

אבשלום וילן: איפה הכשל?

אבשלום וילן: בעשייה עצמה.

אבשלום וילן: פעם המשטרה לא תופסת, וכאשר היא תופסת, השופטים מרחמים.

אבשלום וילן: כאשר השופטים לא מרחמים, מבקשים לשנות את החוק, וכאשר משנים את החוק הריטואל חוזר שוב.

אבשלום וילן: תמיד יש כמה חוליות חלשות והמערכת לא נותנת תשובות.

אבשלום וילן: אפשר להשלים עם המצב ולומר, כי אחת לחודש יהיו דקירות ורציחות של בני נוער, אבל גם אפשר להתחיל להתמודד.

אבשלום וילן: כפי שבאנגליה הרימו כמה קמפיינים טובים של אלימות שהצליחו, ניתן גם פה לעשות מאמץ לאומי על מנת להתמודד עם תופעת האלימות, באמצעים של הממלכה ושל הציבור האזרחי.

אבשלום וילן: זה אומנם לא אינתיפאדה ולא הצבעה על פינוי והתנתקות ויש חיים אחרי ארץ ישראל, אבל צריך גם לגבי הנושאים האלה לעשות משהו.

מל פולישוק-בלוך: האם אתה חושב שרק באמצעות קמפיין ניתן יהיה לטפל בתופעה?

אבשלום וילן: לא.

אבשלום וילן: זה חייב להיות משולב עם עבודה בשטח.

מל פולישוק-בלוך: האם אתה מוכן להצטרף ליוזמת חקיקה שתגביר את הענישה, כדי שאנשים יידעו שיש קו אדום שאותו לא עוברים?

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לומר, כי אנחנו רואים את תופעת האלימות בחברה הישראלית כנושא מהחשובים ביותר, ואנחנו רוצים לקבוע עונש מינימלי חמור.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, אנחנו דורשים לתגבר את כוחה של המשטרה.

מל פולישוק-בלוך: מצב בו מוקצים לטיפול בנוער רק 200,000 שקלים, הוא אינו תקין.

מל פולישוק-בלוך: זה מעליב.

אבשלום וילן: אני בעד תוספת שוטרים, בעד החמרת הענישה ובעד קמפיין הסברתי חינוכי.

אבשלום וילן: הבעיה היא האינטגרציה של הדברים, איך מתאימים תוכנית כוללת בכל המישורים, מי מבצע אותה, איך עושים מעקב ובקרה, ואיך מכוונים את המאמץ הלאומי מעבר להתנתקות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן בוועדת החינוך והתרבות כבר קיימנו דיונים בנושא האלימות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו פנינו לראש הממשלה, על מנת להקים צוות היגוי ממלכתי מטעמו, לטיפול בבעיית האלימות.

מל פולישוק-בלוך: זה קיים בבתי הספר, במועדוני, בספורט ובכל יתר תחומי החיים.

סוזי בן ברוך: היתה ועדת שרים בנושא האלימות בראשות השר בן עמי, שעבדה שנה וחצי, ומסקנותיה התקבלו על ידי כל חברי הכנסת, פרט לעובדה שאין משאבים.

מל פולישוק-בלוך: זה חלק מהעניין.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם לא תהיה מחויבות של ראש הממשלה כמי שעומד בראש המערכת, לטפל בנושא האלימות, זה לא יהיה רציני.

מל פולישוק-בלוך: חייבת להיות התייחסות שלו לכך.

מל פולישוק-בלוך: זה לא פחות חשוב מההתנתקות.

איוב קרא: כולנו היינו בני נוער, ואני זוכר שמקרה כזה היה יכול לזעזע את המדינה.

איוב קרא: היום כל שני וחמישי אנחנו שומעים על אירוע כזה, באזורים שלא היית מעלה על הדעת ששם זה יכול לקרות, כמו בקיבוצים.

מל פולישוק-בלוך: לא צריך להיתפס לנושא של קיבוצים.

איוב קרא: אני מתייחס אליהם כאל מלח הארץ.

מל פולישוק-בלוך: החברה האלה באים מראשון ומתל אביב, הם אל באים מקיבוץ שפיים.

איוב קרא: אני בוגר בית ספר חקלאי.

איוב קרא: אני הייתי עושה סופי שבוע בקיבוצים, ואני יודע איך היו מסתכלים על דברים כאלה.

איוב קרא: אנחנו היינו מפחדים לזוז ימינה ושמאלה, כדי שלא יגרשו אותנו.

איוב קרא: מהמקרה של קיבוץ שמרת ועד המקרה של קיבוץ שפיים, לאורך כל הדרך, אתה שומע על דברים שקורים בחברה הישראלית.

איוב קרא: כולנו היינו רואים בבני הקיבוצים מלח הארץ.

איוב קרא: לדעתי, הדבר נובע מחוסר הסברה.

איוב קרא: החינוך מתחיל בבית ובבתי הספר.

איוב קרא: כל משפחה כל בית ספר חושבים שאצלם זה לא יקרה.

איוב קרא: יש לחייב את משרד החינוך לקיים בכל בית ספר שעה בשבוע שבה דנים בנושא האלימות.

איוב קרא: כאשר מורה יטיף שעה בנושא הזה, משהו ייקלט אצל התלמידים.

איוב קרא: בנוסף, יש להוסיף תקציבים לכל הנושא הזה.

איוב קרא: היו"ר מלי פולישוק-בלוך: זה הזמן לשמוע את נציגת משרד החינוך.

אלה אלגרסי: הנושא של הטיפול באלימות הוא היום היעד הראשון של משרד החינוך.

אלה אלגרסי: ההתמודדות היא התמודדות מערכתית, כאשר כרגע עיקר המושקע בתוך בתי הספר, וזה ברור למה.

אלה אלגרסי: כמעט ואין בתי ספר בארץ שלא עוסקים בצורה מסודרת ומערכתית.

אלה אלגרסי: עם זאת, להטיף שעה בשבוע, זה לא יפתור את בעיית האלימות.

אלה אלגרסי: אנחנו יודעים ממחקרים שנערכו בעולם, כי במקומות בהם תוכניות מניעה עוסקות בהטפה, הן אינן מצליחות לעצור את התופעה.

איוב קרא: אני לא מדבר רעל הטפה, אלא על משחק סימולציה, לעסוק בנושא.

אלה אלגרסי: ברור לנו כי התוכיות המערכתיות צריכות להיות קשורות לנוכחות מוגברת של מבוגרים באזור.

אלה אלגרסי: אם נעתיק את זה מבית הספר גם למועדונים, יש פה משהו ברור שמתחבר לאכיפה של המשטרה.

אלה אלגרסי: צריכה להיות נוכחות של מבוגרים באזור, או של אנשים שהתפקיד שלהם הוא לבדוק שלא קורים שם דברים שאסור שיקרו.

מל פולישוק-בלוך: האם את רוצה שאנחנו נהייה מדינת משטרה?

אלה אלגרסי: אני מדברת על משהו מערכתי, שחלק ממנו צריך להיות כרוך בנוכחות של מבוגרים במקום.

אלה אלגרסי: בבתי ספר נוכחות מוגברת של מבוגרים מקטינה את האלימות, ואני מניחה שניתן להעתיק את זה גם לתחום הבילוי והמועדונים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשאול את נציגי המועדונים, בני כמה הנערים שמגיעים אליכם למועדון?

אלי וולינסקי: תעודת הזהות של כל מי שנכנס למועדון שלנו בימי שישי נבדקת, והם חייבים להיות מעל גיל 18.

אלי וולינסקי: באופן גורף, אין כניסה ללא תעודה מזהה.

איוב קרא: עד איזה גיל?

איוב קרא: אלי וולינסקי: אין הגבלה של גיל.

איוב קרא: בפועל, נכנסים בני 18 עד 22, כאשר המסיבה מוגדרת למסיבת חיילים.

מל פולישוק-בלוך: את מבינה שאת לא יכולה לבקש ליווי של אדם מבוגר למישהו ששומר עלינו בשכם.

אלה אלגרסי: אנחנו יודעים שחלק מבני הנוער שלא נותנים להם להיכנס פנימה, מתגודדים בחוץ.

אלה אלגרסי: אם תהיה שם נוכחות של מבוגר משמעותי, שוטר או משמר אזרחי, זה יעזור.

אלה אלגרסי: היום יש הרבה יישובים, בהם הורים שאכפת להם, אנשים פעילים בקהילה, מקיימים סיירות בשיתוף עם המשטרה ועם מחלקות החינוך, במועדוני נוער שבהם מסתובבים בני נוער.

איוב קרא: בהרצליה.

אלה אלגרסי: גם באילת.

אלה אלגרסי: אין ספק שהעיסוק במניעה בתוך בתי הספר הוא חשוב וצריך להקצות לו יותר משאבים.

אלה אלגרסי: שיחה של שעה בשבוע, גם כן כרוכה במשאבים.

אלה אלגרסי: עבודה עם מורים משמעותיים שיעשו את העבודה, גם כן כרוכה במשאבים, וכך גם יועצים שילוו את התוכנית.

אלה אלגרסי: מספר שנים קיימת בתוך המערכת תוכנית שעוסקת בחברות וזוגיות ללא אלימות, בשיתוף עם משרד הרווחה.

אלה אלגרסי: מטרת הפעילו הזו היא להעלות את המודעות ולעסוק בכל דרך יצירתית אפשרית במשמעות של התפקיד שלי כאישה והתפקיד שלי כגבר, והאחריות של כל אחד מהצדדים.

אלה אלגרסי: בתחילת השנה קיימנו יום עיון גדול מאוד בנושא הזה.

אלה אלגרסי: דיברנו על האחריות של הבנות שמגיעות למועדון, מה הן משדרות ואיזו אחריות הן לוקחות על ההתנהגות שלהן במהלך הערב.

אלה אלגרסי: דיברנו גם על הבנים שנמצאים במועדון ועל האחריות שלהם על ההתנהגות שלהם במהלך הערב.

אלה אלגרסי: ברמה החינוכית, אנחנו משתדלים לכוון למקום שאינו מונע את הבילוי וקובע מי ילך לאן, אבל נותן אחריות לכל אחד על עצמו.

אלה אלגרסי: היבט משמעותי נוסף, הוא ההתייחסות להורים.

אלה אלגרסי: אנחנו בשפ"י ממקדים תשומת לב רבה מאוד סביב העניין של ההורים.

אלה אלגרסי: מחר אנחנו פותחים מרחב פתוח, והזמנו אליו הרבה הורים ותלמידים.

אלה אלגרסי: אנו נשאל שם, איך הופכים את המעורבות של ההורים ליותר משמעותית, ואיך נותנים להם כוח.

אלה אלגרסי: חלק גדול מההורים נמצאים במקום מאוד מביש, אין להם מושג מה הילדים שלהם עושים, ואין להם מושג איך להיות שותפים ולנהל את שעות הפנאי של הילדים שלהם.

אלה אלגרסי: זה תחום שאנחנו כרגע מפתחים.

אלה אלגרסי: הורים זועקים ומבקשים עזרה.

איוב קרא: מה לגבי החינוך הבלתי פורמלי והתקציבים שלו?

אילן שמש: חשוב לשים לב לשני היבטים בזמן הפנאי של גילאי 18 פלוס, מערכת החינוך לא נמצאת כמעט.

אילן שמש: עד גיל 18 נעשים המון דברים כדי לתת אלטרנטיבות לבני הנוער בזמן הפנאי שלהם.

אילן שמש: אני מדבר על תוכניות שהם בכיוון של מועדונים, סרטים והכנה, ספורט וכדורגל.

אילן שמש: זמן הפנאי הוא זמן שלהם, ועל כן עלייך להיות אטרקטיבי ולא לפעול בכפייה.

אילן שמש: היום, בעקבות דו"ח דברת, מדברים על כך שילדים יהיו בבתי הספר עד השעה 16:00.

אילן שמש: אין ספק שחלק מתוך הסל יהיה לטובת פעילויות שהם פעילויות חברתיות.

אילן שמש: חשוב מאוד לתת לכל ילד אלטרנטיבות נוספות, שהוא יכול ליהנות מהן.

אילן שמש: כמו בהרבה מדינות בעולם, הגיע הזמן שהחינוך לא ייפסק בגיל 18, ויימשך עד גיל 21 לפחות.

קריאה: שולחים אותם לצבא.

אילן שמש: הצבא מחנך, ומחנך לטוב.

אילן שמש: אבל יש גם פעילויות שאתה יכול להציע לבני הנוער שהם בגילאי צבא, שיהיו אטרקטיביים להם.

אילן שמש: הנערים שהולכים לצבא לא מפסיקים לאהוב כדורגל.

אילן שמש: אם אנחנו נדע לעשות את זה בצורה יותר מסודרת ולהעמיד לשם כך משאבים יותר נכונים, הילדים ירצו את זה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להתייחס למילה "אם".

מל פולישוק-בלוך: רעיונות יש בלי סוף.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו אמנם עברנו את גיל הנערות, אבל הזיכרון שלנו טוב.

מל פולישוק-בלוך: אני עצמי הייתי חניכה ומדריכה בתנועת נוער, וכך גם חברתי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כוועדת חינוך נמצאים בכל שבוע במקום אחר בארץ, ואני מבקשת תמיד לפגוש את בני הנוער, את התלמידים עצמם.

מל פולישוק-בלוך: השבוע ישבנו עם תיכוניסטים מנהרייה, ושמענו דבר שחוזר בכל מקום, לבני הנוער אין פעילות מאורגנת ויזומה, חוץ מהמועדונים שפועלים לפי הביקוש של הנערים.

מל פולישוק-בלוך: הביקוש הוא מוזיקה שמעניינת את הצעירים, כפי שבטלוויזיה ערוץ 2 כובשת את המרקע.

מל פולישוק-בלוך: התפקיד שלך ושלנו, הוא לגרום לכך שלא יהיה "אם" לפני שאר המשפטים שאמרת.

מל פולישוק-בלוך: צריך לגרום לכך שתהיה אלטרנטיבה של מוסיקה, ריקוד ומועדונים מסוג אחר.

מל פולישוק-בלוך: מה אנחנו מקבלים במקום?

מל פולישוק-בלוך: קיצוץ ענק בתקציב תנועות הנוער, שעומד בקושי על 36,000,000 שקלים בשנה הזו.

מל פולישוק-בלוך: אולי יוסיפו עכשיו קצת, כי אורית נוקד חברתנו התעקשה על כך וזה חלק מהמערכת של הקואליציה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים על קיצוץ קטלני בפעילות הלא פורמלית של חברת המתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: התקציב שהיה פעם למעלה מ-200,000,000

מל פולישוק-בלוך: היום הוא 100,000,000.

מל פולישוק-בלוך: הרבה מאוד פעילויות נעלמו מהמתנ"סים.

מל פולישוק-בלוך: המתנ"סים עומדים ריקים כמו פילים לבנים.

מל פולישוק-בלוך: ביקרנו בלוד, ושמענו שהמתנ"ס סגור, כי אין כסף לפעילות.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו צריכים לדאוג לכך שמשרד החינוך יקצה מהתקציב הענק שלו של 25 מיליארד שקל, יותר שעות לחינוך הלא פורמלי, לפעילות נוער בשעות אחר הצוהריים, ואז יהיה לנו חינוך לערכים, תהיה פעילות של בני נוער שלא ילכו לרחובות, ותהיה פחות עבודה לסוזי וחבריה.

מל פולישוק-בלוך: זו הדרך.

מל פולישוק-בלוך: אפשר להציב שוטר ליד כל מועדון ולשלוח את ההורים אחרי הילדים שלהם, אבל אני לא רוצה לחיות במדינה כזו, וגם אין תקציב לכך.

אילן שמש: אנחנו קןראים לזה תעשיית הבילוי.

מל פולישוק-בלוך: תרבות הפנאי.

אילן שמש: תרבות הפנאי היא היום תעשיית הבילוי.

אילן שמש: מיש עומד היום מאחורי תעשיית הבילוי, זו לא מערכת החינוך.

אילן שמש: יחד עם זאת, הפתרונות הם לא רק בתחום מערכת החינוך.

אילן שמש: אנחנו היום הבנו שאנחנו צריכים לעבוד יחד עם הגופים העסקיים ועם גופים וולנטריים, כדי להתמודד עם תופעה מורכבת ביותר.

מל פולישוק-בלוך: האם אתם עושים את זה?

אילן שמש: לא מספיק.

אילן שמש: אני מברך כל מילה שאת אומרת.

אילן שמש: זה נכון שאם במקום קיצוצים נקבל יותר משאבים, ייעשה יותר.

מל פולישוק-בלוך: בואו נשמע את אנשי המועדונים.

אלי וולינסקי: אני שמח שהחינוך הולך לכיוון החינוכי ולא לכיוון של הוקעת המועדונים.

אלי וולינסקי: בתור בעלים של מועדון שפועל כבר הרבה שנים עם רשיון עסק מלא ועם שיתוף מלא של המשטרה, קשה לי לדמיין מה עוד אנחנו יכולים לעשות מבחינת אמצעי אכיפה, אמצעים אלקטרוניים, חברות אבטחה, כמו המאבטחים, ומשטרה שמגיע לכל קריאה שלנו.

אלי וולינסקי: הנושא של הצבה או אי הצבה של שוטר בשכר, תלוי בהרבה גורמים.

אלי וולינסקי: אם תהיה דרישה כזו כאחת מדרישות רשיון עסק, אנחנו נעשה את זה.

אלי וולינסקי: נדמה לי, שמשטרת ישראל לא יכולה לעמוד בזה היום.

מל פולישוק-בלוך: לכם יש מערכת של שמירה.

אלי וולינסקי: יש לנו חברת שמירה.

איוב קרא: האם המאבטח נמצא רק בחוץ?

אלי וולינסקי: יש מאבטחים בחוץ ובתוך המועדון.

אלי וולינסקי: יש גבול לגודל שטח שמחוץ למועדון, שבו אנחנו יכולים לפרוש את השמירה.

מל פולישוק-בלוך: כמה שומרים יש בערב חמישי או שישי?

אלי וולינסקי: בערבי שישי יש אצלנו בין 20 ל-30 שומרים, זה תלוי בצפי שלנו להגעת קהל.

אלי וולינסקי: זה מעל ומעבר לכל התקנים המתבקשים על ידי משטרת ישראל.

איוב קרא: מהי הכמות הממוצעת של הנכנסים?

אלי וולינסקי: כ-1,000 איש.

סוזי בן ברוך: וכמה מותר לכם להכניס?

אלי וולינסקי: 2,000 איש.

איוב קרא: זאת אומרת שלכל 50 איש יש שומר אחד.

אסף לטין: בדרך כלל היחס הוא יותר גבוה.

מל פולישוק-בלוך: איפה נמצאים השומרים?

אלי וולינסקי: השומרים נמצאים בחנייה, בכניסות ובפנים המועדון, בכל מיני עמדות אסטרטגיות שמאפשרות לנו לשמור על המועדון מבחוץ ומבפנים.

מל פולישוק-בלוך: האם אותו אירוע שבו נרצח אותו נער, היה בסמוך לכניסה או רחוק יותר?

אלי וולינסקי: אנחנו לא יודעים, כי משטרת ישראל לא חוקרת אותנו.

מל פולישוק-בלוך: האם אתם לא ראיתם איפה זה קרה?

אלי וולינסקי: לא.

אלי וולינסקי: המקרה קרה כ-100 מטר מהכניסה החיצונית שלנו.

אלי וולינסקי: הבחור הראשון שנדקר הובא למועדון על מנת לקבל עזרה.

אלי וולינסקי: כאשר כבר הגיעו השוטרים, נמצאה הגופה של הבחור השני, בחלק מרוחק מהמועדון שבו אי שום פעילות של המועדון.

אלי וולינסקי: כרגע משטרת ישראל חוקרת את המקרה, כך שאנחנו לא יודעים יתר מדי פרטים על השתלשלות העניינים.

אלי וולינסקי: ברור לחלוטין, שאותם האנשים לא נכנסו למועדון וכל העניין בוצע מחוץ למועדון.

אלי וולינסקי: עד כמה אנחנו יכולים לשמור מחוץ למועדון מעבר למה שאנחנו כבר עושים?

אלי וולינסקי: אנחנו מאירים שטחים מחוץ למועדון ומציבים חברות אבטחה.

איוב קרא: האם האלכוהול שאתם מוכרים מוגבל בכמות האחוזים שבו?

אלי וולינסקי: אנחנו מוכרים כל אלכוהול, שהוא אלכוהול חוקי במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אין חוק במדינת ישראל שאוסר להשתכר.

איוב קרא: בגלל זה אני הגשתי הצעת חוק, שמגבילה את אחוז האלכוהול שנמכר.

אסף לטין: אז הוא ישתה 10 משקאות ברמה של 10%.

אלי וולינסקי: מעבר לחוקים, יש הנחיות פנימיות של המועדון.

אלי וולינסקי: לבר מן יש הנחיה שלא למכור יותר אלכוהול למי שנראה שיכור לחלוטין.

מל פולישוק-בלוך: האם אתם לא מתנים את הכניסה בקניית משקה?

מל פולישוק-בלוך: האם כרטיס הכניסה כולל משקה?

אסף לטין: לא.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, בחור או בחורה יכולים להיכנס ולא לשתות כל הערב, ואין לכם בעיה עם זה.

אסף לטין: אם הוא ממש רוצה, הוא יכול גם לשתות מים בשירותים.

מל פולישוק-בלוך: פעם כרטיס כניסה היה מותנה בקניית משקה.

אסף לטין: יש מספר מועדונים מועט שנותנים גם משקה ראשון חינם במחיר של כרטיס הכניסה.

מל פולישוק-בלוך: זה מעודד לרכוש אלכוהול.

מל פולישוק-בלוך: בפני התלוננו אנשים גם בנושא של אי אכיפה של חוק האוסר עישון.

מל פולישוק-בלוך: האם במועדונים שלכם מעשנים?

אסף לטין: אנשים מעשנים בתוך מועדונים.

מל פולישוק-בלוך: אתם אמורים לאכוף את החוק הזה.

מל פולישוק-בלוך: אסור לעשן במקום ציבורי.

אסף לטין: אני אהיה צבוע אם אני אכריז פה קבל עם ועולם שאנחנו לא מאפשרים לעשן במועדונים.

מל פולישוק-בלוך: זה נושא נוסף שאני מתכוונת לטפל בו, כי יש חוק במדינת ישראל שאוסר עישון במקומות כאלה.

אסף לטין: אני משפטן בהשכלתי, ולא ידעתי על כך.

אסף לטין: ידעתי שיש חוק כזה, אבל לא ידעתי שזה חל גם על המועדונים.

הילה קרנר-סולימאן: זו גזירה שהמועדונים לא יעמדו בה.

מל פולישוק-בלוך: נדמה לך.

איוב קרא: גם החוק שלי למניעת עישון בקרב בני 18 בתוקף.

מל פולישוק-בלוך: עישון סיגריות הורג, אבל עישון מסוג אחר גורם גם לתופעת האלימות.

מל פולישוק-בלוך: אם אתה אוסר עישון בתוך המועדון, אתה מצמצם את האפשרות שיעשנו גם דברים אחרים במועדון.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה, אתם צריכים לשמור על החוק.

אסף לטין: לי יש חברת הפקות, ואני מתעסק בענף הזה כבר 8 שנים.

אסף לטין: אני יכול להגיד שעשיתי אירועים כמעט בכל המועדונים בתל אביב, ולכן אני יכול להרשות לעצמי להיות דובר של כמה מהם.

אסף לטין: גם המועדון שבו היה האונס, זה מועדון שאני עבדתי בו 3 שנים.

אסף לטין: אנחנו מאוד שמחים שהנושא הזה עלה למודעות.

אסף לטין: אם לא תהיה אלימות במועדונים, אנחנו נהנה מזה גם מהבחינה הכלכלית.

אסף לטין: גם אם אתם חושבים שהאינטרס שלנו הוא כספי בכלל ורואים אותנו כחבורה של תאבי בצע, תדעו שלנו זה ישתלם יותר כאשר לא תהיה אלימות.

מל פולישוק-בלוך: אף אחד לא אמר את זה.

אסף לטין: מחיר ממוצע לש כרטיס בסילבסטר הוא לא 250 שקלים.

אסף לטין: המצב הכלכלי הקשה לא פסח גם עלינו.

איוב קרא: מהו מחיר כרטיס כניסה?

אסף לטין: המחיר הממוצע למסיבה בתל אביב לא יעלה על 80 שקלים.

אסף לטין: הלוואי והיה להם כוח לגבות יותר כסף.

אסף לטין: ישנה מסיבה אחת של שירזי, שהיא אפטר מיחד ומושקע עם הרבה תכנים, ושם המחיר הממוצע יהיה 120 שקלים.

אסף לטין: אם תתאמצו, אני אוכל לסדר לכם הנחה וכניסה חינם של כל הוועדה.

מרינה סולודקין: אנחנו היינו בבית בושת במסגרת הוועדה לסחר בנשים, והתחושה שלנו היתה מאוד לא טובה.

מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו בעד לראות את הדברים בעיניים.

סוזי בן ברוך: בואו נבחין בין בתי בושת למועדונים.

מרינה סולודקין: חברי הכנסת מרגישים חוסר נעימות להיות במקומות האלה.

אסף לטין: אני אצמצם את היריעה ואתן את הפאן ה"מועדוני" בלבד.

אסף לטין: חלק מהדברים שאמרתם, נכונים.

אסף לטין: יש אלימות במועדונים, כמו שיש אלימות בכל החברה הישראלית.

אסף לטין: כמובן שהאלכוהול וסמים שקיימים בחלק מן המועדונים, כנראה, יוצרים תוצאות לא טובות.

אסף לטין: אני אנסה לגעת בשורש הבעיה.

אסף לטין: לנו, לכל בעלי העסקים באזור השרון, היתה פגישה עם הממ"ר, תנ"צ מנשה ארביב, סביב הנושא הזה.

אסף לטין: המשטרה העלתה דרישה חדשות בכל הנוגע לאבטחה, כדי למנוע את האלימות למזער את הנזקים.

אסף לטין: כל הדברים שנאמרו בפגישה הזו, אלה דברים שכבר מתקיימים אצלנו בשפיים.

אסף לטין: מועדון שפיים הוא מועדון עם רשיון עסק לכל דבר ועניין.

אסף לטין: אני רוצה לציין, כי לרוב המועדונים באזור המרכז, אין רשיון עסק מלא, כמו הרבה עסקים בתל אביב שפועלים ללא רשיון עסק, כמו חנות לכלי בית או קיוסק.

אסף לטין: יכול להיות שהם עומדים בתנאים של כיבוי אש ומשטרה, אבל רשיון עסק מהרשות המקומית, אין להם.

אסף לטין: זו לא בעיה של המשטרה, אלא של הרשות המקומית.

אסף לטין: אנחנו העלנו הצעה שיכולה לפתור את הבעיה ולמזער אותה בצורה משמעותית בהשקעת משאבים נמוכה, מלבד העניין של ההסברה, המודעות והחינוך שיכולים לעזור ולפתור את בעיית האלימות לא רק במועדונים, זה העניין של אכיפה ונוכחות משטרתית.

אסף לטין: ברגע שיש שוטר עם מדים בכניסה למועדון, זה ממזער את האלימות עד למינימום.

אסף לטין: 80% ממקרי האלימות נעלמים.

אסף לטין: צר לי, אבל אנשים שמשתמשים באלימות הם לא מלח הארץ.

איוב קרא: אני אמרתי שהוא היה מלח הארץ.

אסף לטין: הוא גם לא היה מלח הארץ.

אסף לטין: בן אדם שבא עם סכין למועדון, הוא לא מלח הארץ, אלא אדם שצריך לטפל בו.

אסף לטין: חקיקה גם תעזור.

איוב קרא: יש חקיקה בנושא.

איוב קרא: האם אתם עושים בידוק בכניסה למועדון?

אסף לטין: בכל מועדון עושים בידוק בטחוני.

מל פולישוק-בלוך: אז איך הסכינים האלה נכנסים למועדון?

אסף לטין: המקרה הספציפי הזה התרחש מחוץ למועדון.

מל פולישוק-בלוך: אבל כל פעם אנחנו שומעים על מקרים של דקירות.

מל פולישוק-בלוך: האם זה תמיד מתחש מחוץ למועדון?

אלי וולינסקי: מי שרוצה להכניס סכין למועדון, יכול לעשות את זה למרות הבידוק.

מל פולישוק-בלוך: אז אולי הבידוק לא טוב.

אסף לטין: אנחנו עושים אותו הכי טוב שאפשר, בעזרת מגנומטר.

יהודית גידלי: האם אתם מחרימים את הסכינים שאתם מוצאים?

אסף לטין: בוודאי.

סוזי בן ברוך: חלק מהם שומרים אותם בכניסה ומקבלים אותם בחזרה ביציאה.

סוזי בן ברוך: על פי החוק הם צריכים להזמין משטרה, כי החזקת סכין זו עבירה מסוג פשע, 5 שנות מאסר.

אסף לטין: זה לא מדויק.

סוזי בן ברוך: אז כנראה שאתה נמצא במועדונים מיוחדים.

מל פולישוק-בלוך: סוזי, אנחנו בשיתוף איתך נעשה סיור במועדונים, כולל מועדון שפיים.

סוזי בן ברוך: אני מוכנה לקחת את תל אביב עלי.

אסף לטין: אני רוצה להמשיך את דבריי.

אסף לטין: כאמור, בעלי העסקים העלו את הנושא של נוכחות משטרתית.

אסף לטין: כרגע, המקום היחיד בו יש ניידת קבוע, זה נמל תל אביב, בחיבור בין העסקים לשפך הירקון.

אסף לטין: הניידת של יס"מ מונעת הרבה מקרי אלימות, ונותנת מענה ישיר במקרה ונוצרים כאלה מקרים.

אסף לטין: הנוכחות המשטרתית תיצור הרתעה.

אסף לטין: אותו ילד שיראה את השוטר, יחשוב פעמיים אם לעשות את מה שהוא רוצה לעשות או לא לעשות.

אסף לטין: לפי מה שאנחנו הבנו, יש בעיה חוקית, מינהלתית וטכנית להעמיד שוטרים בשכר.

אסף לטין: לכל בעלי העסקים שהיו בפגישה הזו, אין בעיה לממן עלות של שני שוטרים בשכר, שיעמדו בכניסה למועדון.

אסף לטין: מועדון שפיים ביקש שוטרים בשכר למסיבה הקרובה, אבל הוא נענה בשלילה.

סוזי בן ברוך: הנושא הזה של שוטרים בשכר נבדק על ידי אגף הסיור של משטרת ישראל, אבל איפה הצד שלכם?

מל פולישוק-בלוך: ומה היתה המסקנה?

סוזי בן ברוך: הנושא הזה נבדק כרגע, ועוד אין תוצאות.

סוזי בן ברוך: מדובר בקרוב ל-5,000 מועדונים בכל הארץ ואנחנו לא רואים איך אנחנו מצליחים לעשות זאת.

סוזי בן ברוך: נאמר ש-400 מועדונים יבקשו את זה כי מדובר בכמות גדולה של נכנסים.

סוזי בן ברוך: אני רוצה לדעת מה הם יעשו מהצד שלהם.

סוזי בן ברוך: איפה האחריות שלהם להפסיק ולמכור לצעיר ששתה שתי כוסות, משקאות אלכוהוליים?

אסף לטין: האחריות שלנו קיימת לא מתוך היותנו אזרחים בעלי מודעות חברתית, אלא מתוך היותנו בעלי עסקים.

אסף לטין: כבעל עסק האינטרס שלי הוא שלא תהיה אלימות בתוך המועדון, כדי שהמועדון שלי לא יעלה לכותרות ושבחורה שמגיעה למועדון תוכל ליהנות.

מל פולישוק-בלוך: מה אתם עושים בפועל?

אסף לטין: רוב מסיבות הנוער מתקיימות רק בחגים, ובני נוער לא יוצאים לבלות במועדונים באמצע שבוע.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על ימי חמישי ושישי.

אסף לטין: רוב מסיבות הנוער הגדולות, מתקיימות בחגים.

אסף לטין: יכול להיות שיש מועדונים קטנים עם ריכוזים יותר נמוכים של אנשים שמכניסים בני נוער, אבל המסיבות הגדולות של בני הנוער מתקיימות בחגים.

רחלי הרוש: זה לא נכון שבני נוער בגיל 17-18 לא יוצאים למועדונים.

רחלי הרוש: אני בתור בת נוער שעושה הרבה דברים, יוצאת למועדונים.

אסף לטין: לאיזה מועדון את יוצאת?

רחלי הרוש: למועדון האומן בחיפה.

רחלי הרוש: גם אם החינוך הבלתי פורמלי ייתן תשובות לבני נוער, עדיין בני נוער ייצאו למועדונים.

רחלי הרוש: אני יוצאת למועדונים בימי חמישי ושישי, וזה לא נכון להגיד שאין שם אלימות.

רחלי הרוש: ביום שבו נרצח הילד משפיים נדקרו שני נערים מהעיר שלי, מעכו, כאשר הם סיימו בילוי בחיפה.

רחלי הרוש: אם לא תהיה אלימות בתוך המועדונים, אז היא תהיה בחוץ.

רחלי הרוש: מי שייתקל בהם בתוך המועדון, הם יחפשו אותו אחר כך בחוץ, חצי שעה אחרי שהמסיבה נגרמת.

רחלי הרוש: אני חושבת שהחינוך הוא יותר אפקטיבי.

רחלי הרוש: זה לא חייב להיות משהו שיעלה הרבה כסף.

רחלי הרוש: אפשר להשתמש במשאבים שקיימים.

רחלי הרוש: אפשר להביא את המועצה הארצית שתעביר שיעורי חברה.

רחלי הרוש: לנו לא צריך לשלם.

רחלי הרוש: אפשר לנצל מתנ"סים שקיימים, כדי לארגן שם מסיבות לבני נוער, ושם לא תהיה אלימות כי מדובר בחברה מסוימת.

מל פולישוק-בלוך: גם היום יש נוער יוצא מן הכלל, שאינו מעורב באלימות, שמחפש מקומות בילוי וגם לו מגיע לרקוד.

מל פולישוק-בלוך: אם נמצא אלטרנטיבה, אותם מועדונים שלא ייתנו מענה אמיתי לבעיה, יישארו רק עם עבריינים וייסגרו.

מל פולישוק-בלוך: השוק יעשה את שלו.

רחלי הרוש: אנחנו בעכו מארגנים מסיבות שהם לכלל בני הנוער, ומגיעים גם בני נוער עם סכינים, אבל החברה משפיעה עליהם ומונעת מהם מקרים כאלה של אלימות.

מל פולישוק-בלוך: אתם קובעים את הנורמות ולא העבריינים.

רחלי הרוש: לנו גם אין שום אינטרס כלכלי, שמתבטא במכירת אלכוהול או בלהרשות לאנשים לעשן במועדון.

מל פולישוק-בלוך: נציגי המועדון, ברגע שאתם קובעים לעצמכם איזה חוק אתם כן אוכפים ואיזה חוק אתם לא אוכפים, זה לא בסדר.

מל פולישוק-בלוך: זה כבר גורם להתדרדרות.

מל פולישוק-בלוך: חוק הוא חוק.

מל פולישוק-בלוך: אם יש חוק, יש לקיים אותו ולכבד אותו.

מל פולישוק-בלוך: תפקידו של בעל המועדון הוא לשמור על החוקים ולקיים את כל מה שרישוי עסק מחייב, בין היתר לדאוג לכך שלא יעשנו במועדון.

מל פולישוק-בלוך: אם אתם מצפצפים על חלק מהחוק, אז אחרים מצפצפים גם על החלק השני.

איוב קרא: אני רוצה להפנות שאלה לתלמידה.

איוב קרא: האם את חושבת שההצעה להעביר שיעורים בנושא, היא יעילה?

רחלי הרוש: אני חושבת שזה משהו שאפשר לעשות אותו.

רחלי הרוש: אני חושבת שאם זה יגיע מהנוער, זה יהיה הרבה יותר אפקטיבי מאשר אם זה יגיע ממורה שהוא איזושהי סמכות.

רחלי הרוש: כאשר בני נוער מדברים עם בני נוער על משהו שמפריע להם, זה הרבה יותר משפיע.

רחלי הרוש: אצלנו האלימות היתה גבוהה, אבל בזמן האחרון היא ירדה, כי אנחנו פועלים כך.

מל פולישוק-בלוך: חלק מהתלמידים בעכו נמצאים עכשיו בחופשה, אבל כאשר תסתיים החופשה אנחנו נבוא לסיור במערכת החינוך.

הילה קרנר-סולימאן: עיקר הפניות שמגיעות, הן מנשים צעירות בנות 19 עד 25.

הילה קרנר-סולימאן: אנחנו קיבלנו גם פניות של צעירות בנות 16-18, שמטבע הדברים אינן פונות למשטרה וזה מובן.

מל פולישוק-בלוך: מהו היקף התופעה?

הילה קרנר-סולימאן: בשנה האחרונה קיבלנו 22 פניות כאלה.

הילה קרנר-סולימאן: צר לי שאין כאן נציגים של הפרקליטות, כי עבריינים כאלה מקבלים לגיטימציה למעשה שלהם מהתפיסה החברתית, של מה נשים משדרות, גוף האישה וזכותה של האישה על גופה.

הילה קרנר-סולימאן: דווקא במקרים כאלה למסר שמעביר בית המשפט, יש משמעות מאוד גדולה.

הילה קרנר-סולימאן: זה לא כמו פדופיל שצריך להיות כל חייו מאחורי סורג ובריח ולהרתעה יש פקטור יותר נמוך.

הילה קרנר-סולימאן: במקרים האלה לענישה ופסקי הדין יש משמעות גדולה, וחבל שאין לנו נתונים לגבי כתבי אישום.

הילה קרנר-סולימאן: המשטרה חוקרת היטב את המקרים האלה ומתייחסת אליהם בכובד ראש, אבל זה לא ממשיך להתגלגל כך במסלול של ההליך הפלילי.

הילה קרנר-סולימאן: יש הרבה מסיבות שמיועדות לבני נוער, ושם לא מוכרים משקאות משכרים, אבל הם יוצאים לחנייה ומתדלקים את עצמם.

הילה קרנר-סולימאן: בארצות הברית יש כל מיני אמצעים בעזרתם ניתן למדוד את כמות האלכוהול בדם שלהם.

הילה קרנר-סולימאן: אולי ניתן לעשות זאת ולקבוע שבני נוער שיכורים לא יוכלו להיכנס למועדון.

הילה קרנר-סולימאן: זו אקסיומה ששכרות פורקת מעצורים.

איוב קרא: איך אפשר לאכוף את זה?

הילה קרנר-סולימאן: יש כל מיני אמצעים למדוד את רמת האלכוהול בדם, אפילו לנשוף לתוך שקית.

הילה קרנר-סולימאן: זה משהו שהמשטרה בישראל מאוד בקיאה בו.

מל פולישוק-בלוך: מישהו גילה לנו שזה לא חוקי, וכי עכשיו הולכים לשנות את החוק.

מל פולישוק-בלוך: במסגרת שינוי החוק, אולי אפשר להכניס את החובה שתחול על בני נוער.

הילה קרנר-סולימאן: אני רוצה לומר דבר נוסף.

הילה קרנר-סולימאן: הדפוסים של אונס במועדונים נשענים על התפיסה, שאם אישה מתלבשת בצורה מסוימת או הסכימה למעשה מסוים, כמו התגפפות, נשיקה או כניסה לשירותים, אין לה כבר מנדט להגיד לא.

הילה קרנר-סולימאן: המאמר של משעלי אומר, אם נערה מתלבשת כמו שהיא מתלבשת, שותה ונכנסת לשירותים, למה היא מצפה.

מל פולישוק-בלוך: כשאת אומרת לא, למה את מתכוונת.

הילה קרנר-סולימאן: אפילו, מה פתאום את אומרת לא, אם באת כך והתלבשת כך.

הילה קרנר-סולימאן: אנחנו התחלנו בקמפיין במועדונים, שלא שיתפו איתנו כל כך פעולה, "סקס עושים רק כששניים רוצים".

סוזי בן ברוך: כאשר הם נמצאים בהשפעת האלכוהול והסמים הם כבר לא יודעים מה הם רוצים.

הילה קרנר-סולימאן: אם יהיה שוטר באזור, גם אם הם יהיו מסוממים, הם אל יעשו את זה.

הילה קרנר-סולימאן: האלכוהול גורם לפריקת המעצורים, אבל יש להם שיקול דעת.

איוב קרא: יש בעיה חוקית עם כך שאלכוהול מוצע באופן חופשי.

הילה קרנר-סולימאן: לצד הפעילות של משרד החינוך, המרכז לסיוע לנפגעות תקיפה מינית עושה 4,000 סדנאות בשנה בבתי ספר, שזה מעט מדי ולא מספיק.

הילה קרנר-סולימאן: אנחנו אומרים לתלמיד, גם אם אתה שוכב אם מישהי במיטה, כשהיא ואמרת לא, זה לא.

הילה קרנר-סולימאן: כאשר הוא אומר לנו, שהוא לא יכול לשלוט בעצמו.

הילה קרנר-סולימאן: אז אנחנו אומרים לו, אם אמא שלך תיכנס, אתה תוכל לעצור את עצמך.

הילה קרנר-סולימאן: יש פה בחירה, האם לשלוט או לא לשלוט.

גילה פינקלשטיין: צריך ללמד אותו איך לשלוט על עצמו ולא להיסחף, וללמד אותה איך לזהות גבר מסוכן, גבר מכה.

הילה קרנר-סולימאן: הרבה פעמים זה מאוד קשה, כי כאשר גבר מכה יש כל מיני סימנים, אבל כאשר מדובר בנער אונס, הרבה פעמים מדובר בנערים נורמטיביים, שהלגיטימציה החברתית של החברים שלהם בשטח גרמה להם לאנוס.

הילה קרנר-סולימאן: פעילות חינוכית מסיבית, יכולה למנוע את זה.

הילה קרנר-סולימאן: גם נקיטת עמדה של בעלי מועדונים, שיחלקו סטיקרים בכניסה, תעזור.

הילה קרנר-סולימאן: בחו"ל הדלתות במועדונים הם לא מלמעלה עד למטה, אלא רק באמצע הגוף, וזאת כדי שלא תהיה תחושה שהם נמצאים במקום מנותק בו החוקים הם אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אם יהיו צעקות, אשר יהי לשמוע זאת.

סוזי בן ברוך: במסגרת המפגשים שנעשים עם בעלי המועדונים, המשטרה תבקש מבעלי המועדונים לעשות שירותים נפרדים לגברים ונשים בשני מקומות נפרדים לגמרי, וטלוויזיה במעגל סגור בכניסה לשירותים.

סוזי בן ברוך: גם הנושא של שוטר בשכר נבדק כרגע.

ריקי זאבי: אני מורה ברמלה ואני גם אמא לשני בנים בגילאים עליהם אנו מדברים.

ריקי זאבי: אני שומעת ממקור ראשון מה קורה.

ריקי זאבי: לפעמים גם השומרים גורמים לאלימות.

ריקי זאבי: אני חושבת שיש קשר בין הנושא הזה לבין מה שאנחנו שומעים כאן על הגבולות של הנוער שאינם ברורים, שמתחילה עם הסמכות ההורית והמורית.

ריקי זאבי: אני מתחברת למה שנאמר כאן מבחינת המדיניות של משרד החינוך, אבל אנחנו לא רואים את זה בשטח באופן מסודר.

ריקי זאבי: אנחנו מוציאים את זה מתוכנו, אבל זה לא מגיע בתוך מסגרת של שעה בשבוע.

ריקי זאבי: זה יותר וולנטרי.

גילה פינקלשטיין: המצב קשה, וכל שבוע אנחנו שומעים על עוד ועוד מקרים.

גילה פינקלשטיין: אני חושבת שהאנטיביוטיקה המיידית היא להקים איזושהי ישות, שבפניה יוכלו לבוא בתלונות.

מל פולישוק-בלוך: יש גופים כאלה בארץ, על"ם, האיגוד לנפגעות אונס וכו'.

הילה קרנר-סולימאן: אבל אנחנו לא אינסטנציה משפטית או פלילית.

סוזי בן ברוך: יש להבחין בין להתלונן ובין לדווח ולקבל עזרה.

איוב קרא: אולי צריך להקים רשות לפיקוח על מועדוני לילה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: האמצעים הם מגוונים ושונים, ואנחנו מבינים כולנו שהערכות צריכה להיות מערכתית, ואין לגעת רק בנושא אחד מבלי לטפל בנושא השני.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת, אני רוצה לעשות הבחנה בין טיפול לטווח ארוך, לבין אמצעים מיידיים שאפשר לנקוט אותם כבר מחר בבוקר, כדי למזער את הנזקים.

מל פולישוק-בלוך: אני אתחיל בהתייחסות הרחבה יותר.

מל פולישוק-בלוך: ועדת החינוך דורשת התייחסות לאומית לטיפול באלימות.

מל פולישוק-בלוך: חייבת להיות הערכות מערכתית לטיפול מן השורש, הכוללת קמפיין הסברתי וחינוכי, החמרת הענישה, תגבור האכיפה, מעורבות הקהילה, רשויות מקומיות, שיתוף ההורים ובני הנוער עצמם בטיפול במערכת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו קוראים למימוש החלטות ועדת השרים, שגיבשה המלצות לביצוע.

מל פולישוק-בלוך: הנושא הזה הוא בנפשנו.

מל פולישוק-בלוך: החברה הישראלית נעשית יותר ויותר אלימה.

מל פולישוק-בלוך: חובה עלינו לעצור את ההתדרדרות.

מל פולישוק-בלוך: הטיפול באלימות אינו נופל בחשיבותו מההתנתקות, שהיא חשובה לראש הממשלה ולכולנו.

מל פולישוק-בלוך: ראש הממשלה כראש הביצועי במדינה חייב לתת חסותו להערכות לאומית למיגור האלימות בחברה הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מברכים את המשטרה על מאמציה למיגור תופעות אלו, למרות המשאבים האפסיים כמעט, העומדים לרשות המשטרה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שמענו שתקציבו של מדור נוער, עומד על 200,000 שקלים לשנה.

מל פולישוק-בלוך: זו בדיחה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו קוראים למשטרה לתגבר את כוחה בנושא ולגלות נוכחות פיזית במועדונים.

מל פולישוק-בלוך: ערב אישור תקציב 2005, אנו קוראים משטרה להגדיל את תקציב המשטרה, במיוחד במדור הזה, כדי לתגבר את השמירה ולאכוף את החוק בכ-5,000 מועדונים בישראל.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, קוראת הוועדה לזרז את נקיטת האמצעים המיידיים, כבר בטווח הקצר, למניעת האלימות בתוך המועדונים ולנקוט בכלים שהוזכרו כאן בישיבה, כמו הפרדת שירותים של בנים ובנות, שימוש בדלתות לא חסומות לרעשים, הצבת שוטרים בשכר בכל מועדון וכו'.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאם ננקוט בכלים שיש לנו בטווח הקצר, וגם נטפל בנושא באופן רציני מערכתי, אז אולי נוכל לחסל את התופעה הזו.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.