ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 345, 2004-12-07 13:00

מל פולישוק-בלוך: שלום, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שוב עוסקים היום בשכר לימוד לסטודנטים, שכר לימוד של ההשכלה הגבוהה.

מל פולישוק-בלוך: התכנסנו כאן לפני כחודש לישיבה לא פורמלית, לפגישה לא פורמלית, כאשר שמענו על הקמת ועדה מטעם הממשלה, ששרת החינוך מינתה את היושב ראש שלה, אלישע ינאי, לבדיקה מחודשת של כל נושא שכר הלימוד.

מל פולישוק-בלוך: כשמדברים במדינת ישראל על בחינה מחודשת, לא צריכים להיות פרופסורים באוניברסיטה כדי להבין שיש כאן הרהורים משניים, וגם ערעורים, על גובה שכר הלימוד, ובדרך כלל הוא עולה ולא יורד.

מל פולישוק-בלוך: לכן הזדעקנו, כל מי שאינו מעוניין בכך, כל מי שרוצה להמשיך ולהפחית את שכר הלימוד במדינת ישראל, שכר הלימוד של ההשכלה הגבוהה, ולאפשר לעוד ועוד שכבות אוכלוסייה, ככל שהן עומדות בתנאים ברמה הדרושה, אבל שההיבט הכספי לא יהווה להם מכשול.

מל פולישוק-בלוך: אני, באופן אישי, רואה בחיוב את הרעיון שההשכלה הגבוהה תהיה פתוחה לכמה שיותר אנשים, ולמרבית האוכלוסייה.

מל פולישוק-בלוך: סיפרתי בישיבה הקודמת, שדנה על תנאי קבלה לאוניברסיטאות, שיתקיים השבוע כנס בינלאומי, ביום ראשון ושני, ואני השתתפתי ביום הראשון שבו, אשר כונס בטכניון.

מל פולישוק-בלוך: דובר על האיזון הנכון בין השכלה להמונים ואוניברסיטאות מחקר ששמות יותר דגש על מחר ועל רמה אקדמאית גבוהה ככל האפשר.

מל פולישוק-בלוך: לא חייבת להיות התנגשות בין השניים אבל כשיש מצוקה תקציבית, והיא תמיד קיימת, במדינת ישראל, אחד בא על חשבון השני.

מל פולישוק-בלוך: לכן הכנס היה מאד מרתק.

מל פולישוק-בלוך: שמעתי שם דיווחים מהעולם כולו.

מל פולישוק-בלוך: דובר שם על הרחבה, באיטליה למשל – 60% מהאוכלוסייה כבר נכנסה בשערי ההשכלה הגבוהה, וזה בהחלט מכובד.

מל פולישוק-בלוך: נכון שחלק מהם פורשים.

מל פולישוק-בלוך: לא מצליחים, כי לא עומדים ברמה או בתנאים או מנסיבות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: זה סיפור בפני עצמו.

מל פולישוק-בלוך: אבל לפחות, הן מהבחינה של רמת שכר הלימוד והן מהבחינות האחרות, מאפשרים להם, לפחות.

מל פולישוק-בלוך: יש נגישות להשכלה הגבוהה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שגם בישראל עברנו מהפכה אדירה שהשושבין הראשי שלה, כאן, בין חברי הכנסת, הוא פרופסור אמנון רובינשטיין, לדעתי, עם פתיחת המכללות ופריצת הדרך בכיוון הזה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזו פריצת דרך מבורכת, וטוב שכך.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שלפחות מבחינת המספרים זה כמעט והכפיל את מספר הלומדים בהשכלה הגבוהה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו היום נדון באופן ממוקד בנושא של שכר הלימוד, מה ראוי שיהיה, מה צריך שיהיה, מה אנחנו רוצים שיהיה, במגבלות התקציביות, גם הציבוריות וגם האישיות של תושבי מדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אני אבקש דווקא להתחיל עם התאחדות הסטודנטים הפעם.

מל פולישוק-בלוך: לות"ת ולמל"ג אין זמן - -

אילן שלגי: איפה ור"ה?

אילן שלגי: ועד ראשי האוניברסיטאות.

יוסי שריד: פרופסור מגידור.

יולי תמיר: זה דין על ריק.

יולי תמיר: אי אפשר לקיים דיון כזה, כשאין פה את המל"ג, אין את הות"ת, אין את ור"ה.

יולי תמיר: על מה אנחנו מדברים?

מל פולישוק-בלוך: קודם כל – אנחנו מדברים, וכשוועדת החינוך מדברת היא יכולה גם להחליט החלטות, ואני מקווה שיהיו לי שותפים הפעם, בישיבה הזו, בניגוד לישיבה הקודמת.

מל פולישוק-בלוך: אני מקווה שיהיו לי שותפים להחלטות.

מל פולישוק-בלוך: ואני חושבת שהחלטות של ועדת הכנסת מחייבות גם אם השרה איננה פה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא רואה בזה שום בעיה.

מל פולישוק-בלוך: אני מבטיחה לך שהיא תדע את ההחלטות של הוועדה.

יולי תמיר: אנחנו רוצים תוצאה, אנחנו לא רוצים לדבר.

מל פולישוק-בלוך: אין ספק.

מל פולישוק-בלוך: אני רק אומרת: לנו, חברי הכנסת, בהחלט יש השפעה.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו מה לומר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נביע את דעתנו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו יכולים לעשות הרבה יותר מזה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נפתח את זה לדיון ונביע את דעתנו.

מל פולישוק-בלוך: אם הות"ת לא רוצים לשמוע אותנו סביב השולחן הזה, ישמעו אותנו בדרך אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו הזמנו אותם.

מל פולישוק-בלוך: הם היו אמורים לבוא.

מל פולישוק-בלוך: אני לא יכולה למשוך אותם באף ולא באוזן.

מל פולישוק-בלוך: הם היו צריכים לבוא.

מל פולישוק-בלוך: חמור מאד שהם לא פה.

מל פולישוק-בלוך: אבל זה אולי גם מעיד על משהו מסוים, זה שהם לא פה.

יוסי שריד: זה מעיד על מעמדה של ועדת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: ושל הכנסת כולה.

מל פולישוק-בלוך: חבר הכנסת שריד הזכיר את השם פרופסור מגידור, ואני מודה לו על זה שהוא הזכיר, כי אני כמעט ושכחתי.

מל פולישוק-בלוך: לפני מספר ימים התבשרנו שלא רק שלא צריכים ללכת על פי החלטות ועדת וינוגרד, שאומצו על ידי הממשלה הנוכחית, והקודמת, אלא צריך לפעול בכיוון אחר לגמרי.

מל פולישוק-בלוך: להפך.

מל פולישוק-בלוך: כל העומס, כל המאמץ, כל התקציב – להוראה של השכלה גבוהה באוניברסיטאות, ייפול על כתפי הסטודנטים.

מל פולישוק-בלוך: זה לפי משנתו של פרופסור מגידו.

מל פולישוק-בלוך: אני התעמתתי אתו, גם אישית וגם מעל גבי העיתונות.

מל פולישוק-בלוך: אני אשמח שחבריי יתייחסו לזה.

מל פולישוק-בלוך: אני כבר אומרת לכם באופן חד משמעי שאני רואה את זה באופן חמור ביותר.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזו הצעה גרועה ביותר.

מל פולישוק-בלוך: אני גם רואה בזה פגיעה במחקר משום שיהיו פחות סטודנטים, זה יהיה מיועד אך ורק לסטודנטים עשירים.

מל פולישוק-בלוך: גם המחקר ייפגע, כי הממשלה, לא זו ולא זו שתבוא אחריה – לא ישקיעו יותר כספים במחקר, משום שיהיה מישהו אחר שישלם את שכר הלימוד.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רואים את זה בבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רואים שכאשר העומס של תשלומי ההורים מונח על כתפי ההורים זה לא שיפר או לא הגדיל תקציבים של משרד החינוך למשל – לפעילות חברתית וערכית אחרת.

מל פולישוק-בלוך: לכן אני רואה בזה חומרה יתרה, ואני אשמח מאד - -

יוסי שריד: בעוד שעה וחצי מנחם מגידור יהיה פה, כי הוא בא להשתתף בתוכנית טלוויזיה בכנסת, כאן.

יוסי שריד: במקרה אני משתתף בה, אז אני יודע.

קריאה: לאוניברסיטה העברית חסר כסף כי הם צריכים לשלוח לחו"ל את אשת הרקטור.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רוצה לסיים ולומר שאני מקווה שנוכל לצאת מכאן, מהוועדה, בדעה אחידה, ששכר הלימוד צריך להמשיך ולרדת ברוח ועדת וינוגרד, וכל ההצעות האחרות שהועלו על ידי פרופסור מגידור או אנשים אחרים יעברו מן העולם.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מנציג הסטודנטים לפתוח.

אסף שגב: אני יושב ראש התאחדות הסטודנטים.

אסף שגב: לפני מספר שבועות התבשרנו, דרך העיתונים, שממשלת ישראל ושרת החינוך החליטו להקים ועדה חדשה לבחינת נושא שכר הלימוד, לאחר שמקום המדינה ועד היום קמו 8 ועדות.

אסף שגב: עכשיו רוצים להקים את הוועדה התשיעית.

אסף שגב: למעשה, רוצים לבטל את דו"ח וינוגרד.

אסף שגב: זו המשמעות של הקמת ועדה חדשה, כאשר ההרכב שלה הוא כזה שיש שם נציגות רבה לכל אלה שרוצים להעלות את שכר הלימוד.

אסף שגב: אנחנו לא מדמיינים את זה, אנחנו קוראים על זה בעיתונים, את מה שאומרים ראשי האוניברסיטאות לגבי גובה שכר הלימוד, מה שאומרים במל"ג, מה שאומרים בור"ה ומה שאומרים בות"ת, ויוצרים איזושהי ועדה שנועדה להכשיר את הדבר הזה של עליית שכר הלימוד, כמו שהאוצר כבר רוצה לעשות, הרבה מאד שנים.

אסף שגב: אנחנו רואים שמרמים אותנו.

אסף שגב: יצא דו"ח וינוגרד, שממשלת ישראל החליטה לאמץ את מסקנותיו.

אסף שגב: הדו"ח הזה תקף לפחות ל- 5 שנים.

אסף שגב: הוא מדבר על הפחתת שכר הלימוד בהדרגתיות, ב- 50%, ופתאום אנחנו קוראים בעיתונים שהחליטו, ללא ידיעתנו, מעל ראשינו, פשוט לרמות אותנו ולשקר אותנו, ולהקים ועדה חדשה שתבחן שכר לימוד דיפרנציאלי.

אסף שגב: כדי לעשות את זה פופוליסטי לגמרי באים ואומרים שזה גם יעזור לעניים.

אסף שגב: מה שיעזור לעניים, ולכל הסטודנטים במדינת ישראל, שיישמו את דו"ח וינוגרד ויפחיתו את שכר הלימוד ב- 50%, כפי שקבעה ועדה לאחר שבדקה את כל הסוגיה לפני ולפנים, ישבה על המדוכה, בראשותו של שופט בדימוס, שופט מכובד במדינת ישראל.

אסף שגב: היא ישבה על המדוכה, השוותה את כל הקריטריונים ואת כל הפרמטרים – מה קורה במדינת ישראל מול מה שקורה בעולם כולו, והיגיעה למסקנות מסוימות.

אסף שגב: יש פה תרבות שלטונית מאד קלוקלת בכך שלוקחים מסקנות ועדה, שהממשלה הקימה ואימצה את מסקנותיה, ופתאום, כשרוצים להעלות את שכר הלימוד, יודעים מהר מאד להקים ועדה חדשה, ועדה שהיא חותמת גומי.

אסף שגב: ההרכב שלה הוא כזה שלא משאיר אפילו חצי אחוז של סיכוי לזה שיישמו את המלצות וינוגרד, כי הוועדה הזו נועדה להעלות את שכר הלימוד, ופשוט יוצרים ועדה.

אסף שגב: יורקים על פניהם של 250,000 סטודנטים במדינת ישראל, ולזה אנחנו לא מוכנים.

אסף שגב: חשוב לנו מאד שמפה, מוועדת החינוך, מכל חברי הוועדה – ממרצ, מ "שינוי" מהמפד"ל – מכל מי שנמצא פה ויושב פה - - -

אילן שלגי: יש פה גם צדיק אחד מהליכוד.

מל פולישוק-בלוך: יש כאן מכל המפלגות.

מוחמד ברכה: למה היה הרושם כשיצאתם ממשרד החינוך שכאילו הגעתם לעמק השווה, וכאילו שיש אידיליה?

אסף שגב: נהפוך הוא.

אסף שגב: מי שעקב אחרי הדברים – בצורה חד משמעית ראה שאין אידיליה ואין חצי אידיליה.

אסף שגב: שרת החינוך גם הציעה לנו איזושהי הצעה, לדבר לפני שהיא חותמת על כתב המינוי.

אסף שגב: שאלנו אותה על מה לדבר, אחרי שהוועדה מוקמת, אחרי שההרכב שלה קיים, אחרי שהיא קיבלה את המנדט ואחרי שיש לה יושב ראש?

אסף שגב: אז נזכרו לדבר אתנו?

אסף שגב: אמרנו שאנחנו לא מוכנים לדבר כשאקדח מוצמד לרקתנו.

יוסי שריד: אז למה הרושם של חבר הכנסת ברכה הוא גם הרושם שלי?

יוסי שריד: האם שנינו עד כדי כך לא אינטלגנטיים?

מל פולישוק-בלוך: הם פשוט היו מנומסים, זה הכל.

אסף שגב: אנחנו אמרנו בצורה חד משמעית לשרת החינוך, וזה היה גם בכל כלי התקשורת – אנחנו לא מקבלים את ההצעה.

אסף שגב: זו יריקה בפניהם של הסטודנטים.

אסף שגב: אנחנו רוצים דבר אחד: ליישם את דו"ח וינוגרד.

אסף שגב: אחרי שיישמו את דו"ח וינוגרד וירצו להקים ועדה חדשה – שידברו אתנו.

אורי אריאל: מה אתם עושים למען זה?

אורי אריאל: אתם מופיעים פה, וזה חשוב.

אורי אריאל: מה עוד?

אסף שגב: אנחנו עושים מספר דברים.

אסף שגב: דבר ראשון – אנחנו פועלים בכנסת כדי שאל"ף – מודי זנדברג הציע לפני מספר שנים להפוך את המלצות ועדת וינוגרד להצעת חוק, ואז יהיה קשה להתעלם מזה.

אסף שגב: זו אפשרות פרלמנטרית אחת.

אסף שגב: אפשרות שניה היא לדבר, עכשיו.

אסף שגב: שמעתי שיש כל מיני שינויים בקואליציה.

אסף שגב: מפלגת העבודה, לדוגמה, הולכת להיכנס אנחנו נדרוש מכל חברי הקואליציה, בטח ובטח ממפלגת העבודה אם לא מבטלים את ועדת ינאי ומיישמים את ועדת וינוגרד.

אסף שגב: אם יעשו את זה או לא – נראה, ונעמוד למבחן המעשה מול המצלמות.

אסף שגב: דבר שלישי – אנחנו מכינים את הקמפוסים.

אסף שגב: שיהיו מוכנים.

אסף שגב: עושים כבר הסברה מאד מאד גדולה בכל הקמפוסים במדינת ישראל, וליום פקודה, כשנצטרך לצאת לרחובות ולעשות דברים, נדע לעשות אותם.

אסף שגב: אנחנו כרגע מנסים למצות את כל הדרכים הדיפלומטיות והפוליטיות כדי לסכל את הגזירה הזו שנקראת ועדת ינאי.

אילן שלגי: אני מצטער שאני לא רואה פה את נציגי ור"ה.

אילן שלגי: בעבר הם נהגו לבוא לדיונים בנושא של סטודנטים.

אילן שלגי: אני סבור שזה לא מקרה.

אילן שלגי: אני יודע, פרופ' חן, שאתה פה, אבל לא כנציג ור"ה היום, נכון?

דוד חן: אני עכשיו עובד בור"ה, אבל אני לא הנציג הרשמי של ור"ה.

אילן שלגי: אבל אם תהיה מוכן להעביר את הדברים, כמובן שאני אשמח.

מל פולישוק-בלוך: אל תדאג, אנחנו נעביר להם.

אילן שלגי: אני סבור שהאוניברסיטאות אינן מחפשות את הסטודנטים.

אילן שלגי: הן רוצות בטובת הסטודנטים והן גם היו שמחות אם שכר הלימוד היה ממשיך לרדת על פי דו"ח וינוגרד, אלא שהן הבינו שהאוצר מפר התחייבויות לא רק כלפי סטודנטים אלא גם כלפי האוניברסיטאות, משום שכאשר יצא דו"ח וינוגרד נספח אליו מכתב של שר האוצר דאז, בייגה שוחט, שקבע שהפחתת שכר הלימוד לא תבוא על חשבון תקציבי האוניברסיטאות, אבל הממשלה לא עמדה בזה.

אילן שלגי: ולכן, האוניברסיטאות, בציניות גמורה, חברו אל שר האוצר ושרת החינוך דהיום, ואמרו: בואו נרד לכיס של הסטודנטים – הכיס של הורי הסטודנטים.

אילן שלגי: זה דבר שלא ייעשה.

אילן שלגי: אני ורבים אחרי פה מוכרים ככאלה שהם בעד הגדלת תקציבי ההשכלה הגבוהה, גם בהוראה וגם במחקר, אבל בשום אופן לא על חשבון הסטודנטים.

אילן שלגי: ממשלת ישראל יודעת יפה מאד להקצות כספים למטרות שנראות לה יותר חשובות, כולל דברים שהתבשרנו עליהם בימים האחרים, אבל לעמוד בהתחייבויות של הפחתת שכר לימוד לסטודנטים – זה כנראה לא על סדר היום של הממשלה הזו.

אילן שלגי: אני באמת שמח לראות פה את חברי, מגלי והבה מהליכוד, אבל אני לא רואה פה עוד שלושה חברי ועדה מהליכוד, כולל חברת כנסת שהיתה יושבת ראש אגודת סטודנטים, וכשהיא הגיעה לכנסת היא היתה צמודה ביותר לאגודת הסטודנטים.

אילן שלגי: עד היום, מה שקרה, ואולי זה מקרה אבל אני אשמח אם חברי הוועדה מהליכוד יצטרפו, כדי שיסייעו לסטודנטים ולחברי הכנסת שתומכים בהם.

אורי אריאל: הם עסוקים בלהביא את המצביעים לקלפיות.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שיש מדינות שבהן אין שכר לימוד בכלל.

אילן שלגי: יש מי שאומר לנו שהיום, בצרפת ובגרמניה מתחילים לחשוב בכיוון אחר, ושיש מדינות שבהן יש שכר לימוד, אבל בשום מדינה סטודנט לא נדרש לתת שלוש ולפעמים ארבע שנים למדינתו בשירות צבאי, ואחר כך לשרת במילואים תוך כדי הלימודים, ואם הסטודנט גם עובד תוך כדי לימודיו – הוא גם משלם מס הכנסה, וכל זה בשעה שבמדינת ישראל יושבים בחורים שלא משרתים בצבא, ואינם משלמים שכר לימוד, ועוד מקבלים מכולנו משכורת כדי שהם יישבו וילמדו.

אילן שלגי: אני עכשיו מדבר על צדק חברתי.

אילן שלגי: אני לא מדבר על פוליטיקה.

אורי אריאל: למה מי שלומד בישיבה מגיע לו פחות ממי שבאוניברסיטה?

אילן שלגי: אם אתה העלית את העניין של הישיבה – אז אני בעד אלה שמשרתים בצה"ל וגם לומדים בישיבה, ואתה בטח מכיר אותם יותר טוב ממני, כאלה שלומדים בישיבה ומשלמים שכר לימוד כמו הסטודנט לפיזיקה או הסטודנט לתנ"ך או לתושב"ע, ב "בר-אילן" שמשלם 8,500 שקל לשנה שכר לימוד, תוך כדי שירות מילואים, תוך כדי הקמת משפחה צעירה.

אילן שלגי: אין שוויון במדינה בנושא הזה, ולזה בהחלט צריך לשים סוף.

אילן שלגי: אני גם חושב שלא צריך לרדת לכיסיהם של ההורים, גם משום שמגיל 18 הסטודנט או הסטודנטית יצאו מתחת כנפי הוריהם, לפחות מבחינת מדינת ישראל.

אילן שלגי: אין יותר קצבת ילדים, אין יותר התחשבות באותו בן או בת לצורך גודל המשפחה.

אילן שלגי: גם כשהוא משרת בצה"ל אנחנו יודעים יפה מאד שההורים צריכים לסייע, גם כספית, לבן או לבת שמשרתים בצבא.

אילן שלגי: וכאשר הבחור או הבחורה בגיל 21 או 22 לומדים באוניברסיטה והם לפעמים מקימים משפחה צעירה, יהיה פשוט לא מכובד אם הם יבואו להוריהם ויגידו- תמשיכו לעזור לנו.

אילן שלגי: אנחנו לא צריכים שוב ושוב להגיע אל אותם אנשים שעובדים, שמשלמים מסים, ולהטיל פה בעצם מס עקיף על השכבות היצרניות במדינה.

אילן שלגי: אני מתקרב לסוף דבריי, ואני רוצה להזכיר שכאשר מונתה ועדת וינוגרד, היתה במפורש התחייבות של ממשלת ישראל – יש לי פה את הנייר שהכין המ.מ.מ – מרכז המחקר של הכנסת, שמתאר איך שר החינוך דאז, יוסי שריד, מינה את הוועדה, ובין היתר נקבע שכל הגורמים המיוצגים בוועדה התחייבו לראות בהחלטות הוועדה החלטות מחייבות.

אילן שלגי: עוד לא הסתיימה ההפחתה על פי וינוגרד, מה גם שההפחתה הופחתה, במהלך השנים, והנה רוצה ממשלת ישראל בכלל לשנות את התהליך של יישום ועדת וינוגרד.

אילן שלגי: אני רוצה להזכיר שמי שהיה ראש ממשלה והוא היום שר אוצר, כאשר הוא נכנס לתפקידו כראש ממשלה הוא מאד לא אהב את הסכמי אוסלו, וההסכמים שבאו בעקבותיהם, אך יחד עם זה הוא אמר –אני אכבד הסכמים שחתמה הממשלה הקודמת.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שהוא גם הוציא את צה"ל מרוב העיר חברון על פי אותו הסכם.

אילן שלגי: זה אבל לא הפריע לו כאן לומר – אני מתעלם מהתחייבויות של הממשלה הקודמת.

אילן שלגי: אני רוצה גם לומר שההפחתה על פי דו"ח וינוגרד, שהיתה אמורה להיות עד כדי מחצית שכר הלימוד, ועד היום הגיעה עד 23% והובטח בשנה שעברה שההפחתות תמשכנה להיות 3% בשנה, שזו נסיגה מהקצב שהוועדה קבעה אבל לפחות זו איזושהי הבעת רצון וכוונה והערכה לסטודנטים.

יוסי שריד: ברגע שהסטודנטים הסכימו להפחתה כהפחתה – הם - - -.

יוסי שריד: אני זוכר שהסכמתם על זה, ואני זוכר גם מי הסכים ואיך.

אילן שלגי: אני רוצה לסיים ולומר כך: אתם, הסטודנטים, זה בסדר גמור שאתם מנהלים את המאבק, ולפחות בינתיים בצורה מכובדת.

אילן שלגי: אני מבקש לומר לכם כך: קודם כל, המאבק הזה הוא לא רק שלכם.

אילן שלגי: המאבק הזה הוא של ציבור גדול במדינת ישראל, כולל, כמובן, בני המשפחות שלכם, אבל גם כל אלה במדינת ישראל שרוצים שיהיה פה שוויון, שמדינת ישראל תאפשר לאוכלוסייה שלה להגיע לרמת השכלה גבוהה.

אילן שלגי: אנחנו יודעים שהיום תעודת הבגרות היא כבר לא תעודת כניסה לרוב מקומות העבודה.

אילן שלגי: לפחות התואר הראשון הוא משהו שהוא הפתח לחיים, ומדינת ישראל – לא פה המקום לפרט כמה חשוב לה שהיא תהיה מדינה עם טכנולוגיה, עם רמת השכלה גבוהה, ועוד לא הגענו לנושא המחקר.

אילן שלגי: יחד עם זה – אני אומר שוב: המאבק הזה הוא לא רק שלכם.

אילן שלגי: המאבק הזה הוא גם של הדורות הבאים של הסטודנטים, אלה שהם היום חיילים ואלה שהם היום תלמידים.

אילן שלגי: לכן זה בסדר גמור שאתם קיימים במאבק הזה, אבל אני אומר שוב: מצד אחד אל תוותרו, ומצד שני – אל תגיעו לקיצוניות, כי מהר מאד יגידו לכם:

אילן שלגי: אם אתם לא רוצים ללמוד שבו בבית, ו – אתם מפגינים רק כאשר זה נוגע לשכר הלימוד.

אילן שלגי: תנהלו את המאבק הזה בשכל, תשתפו בו אחרים, גם פה בכנסת וגם בציבורים אחרים.

אילן שלגי: חשוב מאד לשתף בעניין הזה את נציגי הליכוד, ואל תתביישו להגיע גם למרכז הליכוד, למרות שאני לא יודע כמה אקדמאים יש שם.

מל פולישוק-בלוך: אני חיכיתי שפרופ' יולי תמיר תיכנס כדי להדגיש- הדיון הזה נקבע גם ביוזמתה .

מל פולישוק-בלוך: אנחנו, ביחד, מנסות לקדם היבטים שונים של ההשכלה הגבוהה, ואני מקווה שיהיה לזה המשך אתה, בכל כובע שזה לא יהיה.

זאב סילס: ההשכלה צריכה להיות אחידה.

זאב סילס: השכלה היא כמו חלב, היא מוצר יסוד.

זאב סילס: כמו שאי אפשר לקבוע במכולת תג מחיר לפי כמה שהמשלם מרוויח, כך לא יכולים למכור לי השכלה.

זאב סילס: זה מוצר בסיסי, מוצר יסוד.

זאב סילס: אני חושב שהבעיה שלנו היא בכלל לא הוועדה ששרת החינוך מעונינת להקים, כרגע.

זאב סילס: הבעיה שלנו הוא חוק ההסדרים.

מל פולישוק-בלוך: למה?

זאב סילס: כי כבר יש החלטה של האוצר, היום, שבשנה הבאה לא תהיה הפחתה.

זאב סילס: תקום ועדה או לא תקום ועדה, לא משנה איך מסתכלים על זה, הבעיה שלנו היא בוערת מאד.

זאב סילס: הבעיה היא שבשנה הבאה אין הפחתה.

זאב סילס: מפתיע שראשי האוניברסיטאות חושבים שהם יפתרו את בעיות התקציב שלהם בזה שהם יפגעו בוינוגרד.

זאב סילס: במדינה שלנו אפשר ללמוד רק דבר אחד – שאיפה שאפשר לפגוע, פוגעים.

זאב סילס: אמרו לסטודנטים שאסור לנו להיכנע, אז אני רק יכול להגיד שברגע שחוק ההסדרים יעבור, אנחנו גם נדאג להשבית - - זה לא בגלל שאנחנו רוצים לשבת בבית, זה בגלל שאין לנו עתיד.

זאב סילס: ברגע שזה יופיע ויעלה על השולחן, גם כל מדינת ישראל תדע.

יולי תמיר: אני חושבת שתיארת את זה בצורה מצוינת.

יולי תמיר: הבעיה היא לא הוויכוח התיאורטי על שכר הלימוד.

יולי תמיר: הבעיה היא מה יקרה בשנה הבאה.

יולי תמיר: בשנה הבאה יש הפרטה שהיא חד משמעית, שתהיה עצירה של ההפחתה שדובר עליה בוינוגרד, ולמעשה ההפחתה לא מתוקצבת.

יולי תמיר: לכן, כל מאבק, וגם אם הוא יהיה מאבק נחרץ ובאמצעים קצת אחרים מאשר הוועדה הסגורה הזו, שאנחנו שומעים עליה – יהיה, בעיניי, חיוני ונכון.

יולי תמיר: אני, קודם כל, חושבת שאנחנו במפלגת העבודה צריכים לדרוש את הדרשה הזו ואני מקווה שגאלב יסייע לי בעניין הזה – שאנחנו לא ניכנס לממשלה - -

מל פולישוק-בלוך: אני רשמתי לי להגיד לך את זה.

יולי תמיר: אני כבר שלחתי אתמול מכתב לשמעון פרס שאומר באופן חד משמעי שמפלגת העבודה לא יכולה להיכנס לממשלה אם ההחלטה הכי טובה והכי איכותית של ממשלת ברק תתבטל עם כניסתנו לממשלה.

יולי תמיר: תמחאו לי כפיים אחרי שאני אצליח.

קריאה: נבוא גם למרכז העבודה.

יולי תמיר: תבואו גם למרכז העבודה.

יולי תמיר: אני אזמין אתכם לשם כי שם המאבק האמיתי.

יולי תמיר: אני רואה איך "שינוי" עוברים מאופוזיציה לקואליציה.

יולי תמיר: אני לא רוצה שזה יקרה לנו, ואם זה יקרה לנו זו תהיה בושה, ואני אהיה הראשונה להודות בזה.

מל פולישוק-בלוך: מה, שתעברו לאופוזיציה?

מל פולישוק-בלוך: זו לא בושה.

יולי תמיר: לא, שאנחנו נשנה את העמדות שלנו.

זאב סילס: האמת היא שהיא צודקת.

זאב סילס: "שינוי" העלתה את הצעת הפשרה.

מל פולישוק-בלוך: "שינוי" לא שינתה את הצעתה - -

זאב סילס: "שינוי" העלתה את ועדת ינאי - -

מל פולישוק-בלוך: לא, לא.

מל פולישוק-בלוך: עד כאן.

יולי תמיר: הדבר השני, שלדעתי הוא מאד חשוב, מעבר למאבק על השנה הקרובה, זה לשבור באופן חד משמעי את ההנחה שעל פיה כל הדיון הזה מתנהל, כאילו יש תקציב סגור, והאוניברסיטאות והסטודנטים צריכים לריב אחד עם השני כדי להחליט איך הוא יחולק.

יולי תמיר: זו הנחה שגויה.

יולי תמיר: ואם אנחנו ניכנע לה, זה עוד יותר גרוע מלהיכנע לעניין של הוועדה.

יולי תמיר: אסור לנו לקבל את ההנחה הזו.

יולי תמיר: לא יכול להיות שמדינת ישראל תגיד כל יומיים שצריך להעלות את מספר הסטודנטים באוניברסיטאות, אבל לא תתקצב את העלייה במספר הסטודנטים באופן שיאפשר לאוניברסיטאות להתקיים.

יולי תמיר: אני אומרת לכם, כסטודנטית – אין לכם עניין לבוא לאוניברסיטה - -

יוסי שריד: זו היתה הסיבה למה שר החינוך לשעבר יחד עם שר האוצר לשעבר התחייבו במכתב חתום - - - שזה לא ייגרע, וזה אמנם לא נגרע, עד שבאה הממשלה הזו וגרעה.

יולי תמיר: אז צריך לקחת בחשבון, ואני אומרת את זה גם לסטודנטים: אין לכם, ואני לא צריך להיות לכם עניין להפוך את זה למאבק ביניכם לבין האוניברסיטה, כי בסוף כולם יפסידו.

יולי תמיר: אני כמובן לא תומכת במה שמגידור אומר.

יולי תמיר: אני חושבת שהוא עושה טעות אדירה.

יולי תמיר: להרוס היום את האוניברסיטאות זה מאד פופולרי וקל, אבל בסוף אתם גם רוצים ללמוד במקום שיש בו איכות, שיש בו ספריה, שיש בו מרצים, שלא כל כוח האדם האיכותי שלו – שיש בו מתרגלים, שיש בו סגל זוטר, ואתם רוצים להיות סגל זוטר בעצמכם, באיזה יום.

יולי תמיר: אז אל תתנו למניפולציה הזו של האוצר, שמכניסה אותנו בכוח למשבצת הזו, לעבוד עלינו.

יולי תמיר: יש הרבה הצעות איך אפשר לחזק את האוניברסיטאות, ובתוכם – גם את הסטודנטים, גם את המחקר וגם את המרצים.

יולי תמיר: אף אחת מהן לא מונחת היום על השולחן.

יולי תמיר: ולכן, לדעתי – אל"ף, אנחנו צריכים לעמוד על זה שימשיכו עם ועדת וינוגרד.

יולי תמיר: בי"ת- אנחנו צריכים לפתוח בדיון רציני על מה מציעים כדי שההשכלה הגבוהה לא תינזק משנה לשנה, ובכל שנה היא איכשהו תשרוד, בקושי.

יולי תמיר: מערכת השכלה גבוהה, אם היא רוצה להיות טובה ומפוארת לא יכולה לשרוד.

יולי תמיר: היא צריכה לפרוח.

יולי תמיר: וההבדל בין זה לזה הוא מאד גדול.

יולי תמיר: הדבר השלישי הוא שבאמת, בפעם הבאה, ואני אומרת את זה לעצמנו, כחברי ועדת חינוך – אנחנו צריכים לדרוש כאן את הנוכחות של ור"ה, של המל"ג, של הות"ת – של כל מי שמקבל את ההחלטות האלה.

יולי תמיר: אני מאד אשמח שנצא מפה בקריאה חיובית, אבל כדי שזה יהיה משהו אמיתי, כל הגורמים צריכים לשבת כאן לטובת זה שכשנקים את תת הוועדה הזו – נקבל החלטה ביחד, שהיא תהיה לטובת המערכת ולא נשסה אחד בשני את המרצים בסטודנטים, באוניברסיטאות, וכן הלאה.

מל פולישוק-בלוך: תיקון היסטורי – "שינוי" כל הזמן תמכה בוינוגרד, וגם כשהוקמה ועדת ינאי, גם השרים ובוודאי כל חברי הכנסת של "שינוי" אמרו במפורש: אנחנו רוצים לאפשר למצוא פטנטים, רעיונות, לאפשרות – אם זה הלוואות או דרכים אחרות, אבל אנחנו בעד המשך וינוגרד.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, לא ראינו את זה כסתירה, ודרשנו שתהיה המשך הפחתה.

מל פולישוק-בלוך: אם היינו נשארים בממשלה, ה- 3% היו גדלים ל- 6%.

קריאות: - - -

מל פולישוק-בלוך: משפט אחד נוסף – אני מאד שמחה שחברת הכנסת יולי תמיר לוקחת את השרביט מאתנו, בנושא הזה, ובכניסה לממשלה, היא וגאלב מג'אדלה ימשיכו את המאבק הזה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעזור מהאופוזיציה.

גל דאי: לא אאריך בדברים.

גל דאי: בסך הכל נאמרו פה כמעט כל הדברים, ואני לא מתכוון לחזור עליהם.

גל דאי: חבל שאין לנו עם מי להתעמת פה אחד על אחד עם מי שהוא באמת נגדנו, ואנחנו די מלהטים את עצמנו- כן, כן, אנחנו צודקים - - -

מל פולישוק-בלוך: סליחה, יש כאן נציגים של כל המפלגות.

מגלי והבה: שמתי לב שיש קואליציה שרוצה לרכוב על הסטודנטים ואחר כך להגיד -- -

גל דאי: אני מסתכל על הרעיון של הקמת הוועדה – אני מסתכל על היום שאחרי, או טכנית, מה התכנון לעשות שם.

גל דאי: לפי איך שאנחנו מבינים את זה, יש פה ראיה מאד קפיטליסטית, ואם נסתכל בהיבט רחב על ההשלכות שדבר כזה יכול ליצור, פה אני חושב שנוכל לחבר אלינו, למאבק, הרבה יותר אנשים שכן יצליחו להבין מה קורה בעוד שנה – שנתיים במידה ותיכנס ועדה כזו, במידה ולא נצליח במאבק שלנו.

גל דאי: מה שיקרה, בתפיסה דיפרנציאלית, מה שלא קיים כמעט בשום גוף במדינה שמצליח ליישם את זה – קשה מאד להעריך, במיוחד בישראל, ששום דבר פה, עם כל הצער, לא כל כך אמין.

גל דאי: די קשה לבדוק את האדם מבחינה סוציו-אקונומית, אם הוא באמת יכול לעמוד בזה או לא.

גל דאי: מן הסתם, אנשים בגילאים שלנו, בין 20 ל- 30, אי אפשר לאפיין את זה שאנחנו ממומנים על ידי ההורים, או שאנחנו מממנים את עצמנו.

גל דאי: ברגע שנעשה את זה דיפרנציאלי, בשתי השיטות שעולות – השיטה הראשונה, שזה שכר הלימוד שילך על פי היכולת להשתכר מאותו מקצוע שאתה תלמד, יגרום למצב הכי גרוע בעולם, שסטודנט שאין לו כסף, כמו שאנחנו נלחמים עכשיו על אותם סטודנטים פוטנציאלים, זה יהיה כמו בחנות חשמל – או שקונים טלוויזיה גדולה או שקונים טלוויזיה קטנה, אם אי אפשר לקנות גדולה.

גל דאי: השכלה גבוהה, לדעתי ולדעת כולם, צריכה להיות קו ישר ולאפשר נקודת פתיחה שווה לכל הצעירים במדינה.

גל דאי: לא יכולים לגרום למצב שמי שאין לו כסף יקנה תואר שאחר כך יחסום אותו מלהתקדם.

גל דאי: תואר שיעלה יותר כסף – תוכל להרוויח ממנו יותר.

גל דאי: תור שלא יעלה הרבה כסף – לא תוכל להרוויח ממנו.

גל דאי: קודם כל, אנחנו משביתים פה הרבה מאד תארים, כשמדובר על פילוסופיה ודברים שהאם באמת, לדעתי, מעוז האקדמיה, בכלל.

גל דאי: אם ניתן לדברים האלה להיעלם, ונלך רק על המקצועות שמכניסים אני חושב שזו זילות לאקדמיה.

גאלב מג'אדלה: אני אומר בקיצור: כסף במדינה יש.

גאלב מג'אדלה: לא חסר כסף.

גאלב מג'אדלה: הבעיה היא סדר העדיפות.

גאלב מג'אדלה: לממשלה הזו, שאנחנו בדרך אליה, כנראה, סטודנטים הם לא בסדר העדיפות שלה.

גאלב מג'אדלה: זה הדבר שנדע אותו, קודם כל.

גאלב מג'אדלה: אחר כך – השאלה היא מה נעשה כדי לפתח רגישות להשכלה גבוהה, ומה מעמדה של ההשכלה הגבוהה.

גאלב מג'אדלה: וכאן יבואו עוד דברים.

גאלב מג'אדלה: הדבר הנוסף שאני רוצה לומר – בתנאים יותר קשים מהיום, במדינה, עם קום המדינה, היו מעברות.

גאלב מג'אדלה: היו אנשים יותר עניים מהיום, וחוקקו חוק חינוך חובה, ונתנו כסף להשכלה ולחינוך, והחברה הישראלית היתה במצב הרבה יותר קשה מהיום.

אילן שלגי: והקימו אוניברסיטאות, בשנות ה- 50.

גאלב מג'אדלה: הקימו אוניברסיטאות, וגם מפעל הזנה.

גאלב מג'אדלה: והיה תמיד כסף.

גאלב מג'אדלה: שמעתי את יקירי, ידידי, חבר הכנסת שלגי, שאומר לכם: תנהלו מאבק בשכל.

גאלב מג'אדלה: אני ממליץ לכם לנהל מאבק בכוח.

מגלי והבה: אתה מסית פה?

גאלב מג'אדלה: זאת ממשלה שלא מבינה, אלא שפת כוח.

גאלב מג'אדלה: זאת ממשלה שלא מבינה אלא בשפה הזו.

גאלב מג'אדלה: אם הגענו ל- 1,400,000 עניים מתחת לקו העוני, ומתפלאים כל יום איך עולה המספר, אז לממשלה הזו אין רגישות, ויש רק שפה אחת – כוח.

גאלב מג'אדלה: אז אני מציע לכם שננהל יחד את המאבק בכוח.

גאלב מג'אדלה: אני ממליץ לגברתי, יושבת ראש הוועדה, שהוועדה תשתמש בכל הסנקציות האפשריות שיש לה נגד הממשלה ונגד משרד החינוך.

גאלב מג'אדלה: וצריך להביא לכאן לדיון נוסף את ראשי האוניברסיטאות, שיפסיקו להסתובב כמו עכברים מסוחררים ולראות בסטודנטים מתחרים שלהם על תקציבים.

גאלב מג'אדלה: להביא אותם לכאן.

גאלב מג'אדלה: לא רק שיבואו מתי שהם רוצים, כשהוועדה הזו צריכה לעזור להם.

גאלב מג'אדלה: יבואו מתי שאנחנו נזמין אותם.

אילן שלגי: אמרת דבר חשוב.

אילן שלגי: כי הם צריכים את הוועדה הזו, לפעמים.

גאלב מג'אדלה: ואני אגיד עכשיו אמירה פוליטית, שאני בטוח שלא יסכימו אתי, וזה בסדר, זה לגיטימי.

גאלב מג'אדלה: במדינה הזו יש עניין לימין ולליכוד שיהיה לנו עם טיפש, כי אם יש לנו עם חכם ויש לו השכלה גבוהה וחינוך גבוה, אז הוא בוחר שמאלה, הוא חושב.

גאלב מג'אדלה: אנחנו חברה חושבת, חברה מייצרת, חברה דמוקרטית ואנחנו לא הולכים כמו עדר אחרי המנהיג בכיכרות.

קריאה: אז תצטרף ליולי תמיר, תצביע נגד כניסה לממשלה.

גאלב מג'אדלה: קודם כל, אנחנו ניכנס לממשלה כדי לחזק את שרון נגד המורדים, להתנתק מעזה וצפון השומרון.

גאלב מג'אדלה: קודם כל כדי לעזור לו נגד המורדים.

גאלב מג'אדלה: אחר כך –אנחנו גם נעזור לחלשים נגד שרון.

אסף שגב: אתם תעמידו את זה כתנאי לכניסה לממשלה?

יוסי שריד: עזוב, הם לא יעמידו את זה כתנאי.

פאדי אבו יונס: - - -

מל פולישוק-בלוך: יוסי שריד, לפני 8 שנים, כששולמית אלוני אמרה דברים שלא מצאו חן בעיניך, סילקת אותה מהמפלגה.

מל פולישוק-בלוך: אחר כך אמרתי משהו בישיבת הסיעה של מרצ, שאז הייתי חברה בה, אמרת – אני לא מוכן לשבת בחדר אחד שהגברת הזו יושבת שם.

מל פולישוק-בלוך: לא עזר לך.

מל פולישוק-בלוך: אני נמצאת פה.

מל פולישוק-בלוך: היום אני חברת כנסת.

מל פולישוק-בלוך: אני מנהלת את הישיבה ואתה יכול לקטר כמה שאתה רוצה, זה לא יעזור לך.

יוסי שריד: ברגע שהודיעו לי על הקמת "שינוי" אמרתי שזה לא טוב, אבל אי אפשר לומר שאין בהקמת "שינוי" גם נצחונות.

פאדי אבו יונס: קודם כל, מה שמשדרים לנו המנהיגים זו תרבות של הפניית גב להתחייבויות.

פאדי אבו יונס: זה מכל מיני מקרים.

פאדי אבו יונס: זה גם מהעניין של שיטת המצרף וההתחייבות ל- 3 שנים וזה גם בהקשר של הוועדות שהוקמו בעניין שכר לימוד.

פאדי אבו יונס: שכר לימוד דיפרנציאלי – מה זה דיפרנציאלי?

פאדי אבו יונס: זה לא רק בכיוון של סוציו-אקונומי.

פאדי אבו יונס: זה גם בהקשר של בחירת מקצוע.

פאדי אבו יונס: בהקשר הזה זה פשוט הולך בכיוון של קיבוע מצב כלכלי שקיים.

פאדי אבו יונס: אנשים עניים יישארו עניים כל הזמן.

פאדי אבו יונס: קושרים את זה גם להצהרות של נשיא אוניברסיטת ירושלים, והסכמת שלושה נשיאי אוניברסיטה גם ללכת בכיוון הזה.

פאדי אבו יונס: זו סגירת דלת מול אלה שבאים משכבות חלשות.

פאדי אבו יונס: אז שלא תצחק לנו בפרצוף השרה לבנת שבאה ואומרת לנו שהשכר יהיה מדורג לפי מצב סוציו-אקונומי.

פאדי אבו יונס: בשיטה שלה היא מקבעת את המצב הזה.

פאדי אבו יונס: הפניה שלי ליו"ר הוועדה החדשה, שהוא מנכ"ל "מוטורולה", אלישע ינאי, שאני חושב שגם זה מראה על כיוון מסוים – אני לא ממציא את הגלגל.

פאדי אבו יונס: אנחנו,פשוט מאד, לא צריכים להתנתק מהמציאות.

פאדי אבו יונס: מי שעומד כשר האוצר הוא ביבי נתניהו.

פאדי אבו יונס: מי שעושה את הגזירות זה ביבי נתניהו.

פאדי אבו יונס: מי שדופק את החלשים זה ביבי נתניהו.

פאדי אבו יונס: אז אחר כך הסטודנטים מתפלאים שהגיע גם התור שלהם.

פאדי אבו יונס: הפניה שלי לארגוני הסטודנטים היא שצריך פשוט מאד לחפש שותפים בחברה.

פאדי אבו יונס: אנחנו לא צריכים לחכות עד שיבואו וידפקו אותנו.

פאדי אבו יונס: הם, קודם כל, רצו לדפוק את עובדי הנמלים - - -

מגלי והבה: לאיזה מפלגה אתה שייך?

מגלי והבה: אני שואל.

יוסי שריד: מה זה שייך?

אילן שלגי: מה שייך לפה עניין עובדי הנמלים?

מגלי והבה: לאיזו מפלגה אתה שייך?

מגלי והבה: אתה מתבייש בזה?

פאדי אבו יונס: אני בסוף אגיד - -

מל פולישוק-בלוך: מה זה שייך?

קריאה: הוא ממפלגת "חדש" ואני ממפלגת העבודה.

פאדי אבו יונס: מה שצריך לראות הוא את המציאות, לנתח אותה, וללמוד את הקשרים.

פאדי אבו יונס: בהקשר של הגזירות, מה שקורה הוא שיש עוגה שמתחלקת בצורה מסוימת.

פאדי אבו יונס: צריך לבוא ולראות.

פאדי אבו יונס: יש יותר כסף לכיבוש – יש פחות כסף להשכלה הגבוהה.

פאדי אבו יונס: יותר כסף לעשירים זה פחות כסף להשכלה הגבוהה, וגם פגיעה בחלשים, ופגיעה במחקר ובסגל הזוטר.

מגלי והבה: אני רוצה לייעץ לחבריי הסטודנטים – אנחנו כבר מרגישים שהבחירות בפתח.

מגלי והבה: כל אחד מביע לא את מה שהסטודנטים צריכים, איזה שינוי צריך לעשות, אלא מביע את עמדותיו הפוליטיות.

מגלי והבה: שמעתי את פאדי אבו יונס, שמעתי את חבר הכנסת מג'אדלה - - -

זאב סילס: לצערי אנחנו שומעים את זה רק מהצד שלכם.

פאדי אבו יונס: אני הבאתי את זה בגלל שאין לי כסף להגיע לאוניברסיטה.

זאב סילס: אתה - - שום דבר, ואתה מקבל שכר.

זאב סילס: אתה יכול לבזבז את הזמן שלנו כמה שאתה רוצה.

זאב סילס: וזה מה שאתה עושה, הכי טוב מכולם.

קריאות: - - -

זאב סילס: מי שמתעסק עם פוליטיקה - -

מל פולישוק-בלוך: אני לא מוכנה שתמשיך כך, זה לא ייתכן.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר כך.

מגלי והבה: אם אתה רוצה שישמעו אותך וייאבקו למענך, צריך לקחת את הנושאים – יש פה שתי גישות.

מגלי והבה: גישה אחת שאומרת: בגלל שכבר פסלת את הוועדה, ישבתם עם שרת החינוך, ואם לא הגעתם אתה לעמק השווה, אני מצטער שהיא לא פה, כי לא שמענו את עמדתה.

יעל פרבר: הסטודנטים יודעים.

מגלי והבה: שכר הלימוד המדורג, במצב הכלכלי הקשה, הוא גם פתרון.

מגלי והבה: אני הולך לאוניברסיטאות ורואה, לפעמים – ואני שואל: החנייה שישנה שם - - -

קריאה: כל הרכבים שם הם משנת 89 עד 91.

קריאה: אתה יודע כמה עולה רכב כזה?

מגלי והבה: יש כאלה שיש להם שני רכבים – אחד לגבר ואחד לאישה, והם רוצים סיוע בשכר לימוד.

מגלי והבה: סיוע כזה מיועד לשכבות החלשות, לסייע לאלה שאין להם.

אסף שגב: - - -

מגלי והבה: יש סטודנטים שמקבלים מלגות במשך שנת הלימודים יותר משכר הלימוד, ועוד יש להם לתת לאחרים.

מגלי והבה: אני יכול להביא את הרשימה.

מגלי והבה: לא יכול להיות שאתם כנציגי הסטודנטים, מצד אחד רואים את המצב הכלכלי במשק, וכל אחד תורם את חלקו, ואתם אומרים – או.

מגלי והבה: קיי, ספינת הדגל של כמה מפלגות עכשיו היא להיטיב עם הסטודנטים, לצאת לכבישים ולצאת להפגנות.

מגלי והבה: ככה תשיגו את המטרות, כי ככה אתם חושבים שתפתרו את הבעיה.

מגלי והבה: חבל ששרת החינוך לא נמצאת פה.

מגלי והבה: חבל שלא שמענו אותה, איפה היא עומדת מבחינת הוועדה הזו.

מגלי והבה: האם יהיה באמת שכר לימוד מדורג, שמטרתו לבחון את אלה שמגיע להם חינוך חינם.

יעל פרבר: שרת החינוך לא מחליטה.

יעל פרבר: היא נותנת לוועדה להחליט.

מגלי והבה: אני רוצה שנגיע ביום מהימים שלא יהיה שכר לימוד, ושכל אחד ילמד בחינם.

מגלי והבה: אבל עדיין לא הגענו למצב הזה.

מגלי והבה: אף אחד לא יוכל לשכנע פה שאי אפשר לדעת מה המצב האקונומי.

מגלי והבה: אנחנו יודעים את זה טוב מאד בכל משרדי הממשלה, גם בתוך הרשות עצמה.

מגלי והבה: יודעים מי מצבו הכלכלי מאפשר ומי לא.

גל דאי: ההורים שלו, לא הוא.

מגלי והבה: תרשה לי.

מגלי והבה: אני לא רוצה לשאול אותך כמה שנים אתה לומד.

מגלי והבה: אני מכיר גם כאלה שלומדים 15 שנה, ורק בשביל לקבל מלגות.

יולי תמיר: נו, באמת.

יולי תמיר: בשביל לקבל 2,000 שקל.

יולי תמיר: אתה הזוי.

מגלי והבה: אני מכיר את הנקודות האחרות.

מגלי והבה: הסטודנטים יכולים להצליח אם הם נותנים את חלקם בכל הרפורמה הכלכלית, ולא להיגרר אחרי קריאות שמטרתן להסיט את הדיון.

אסף שגב: הסטודנטים נושאים את כל הנטל החברתי במדינת ישראל.

יוסי שריד: קודם כל – אני לא יודע איזה אופי צריך לשאת הוויכוח הזה, אבל על פי ההגדרה, כל דיון מהסוג הזה, ומי שחושב אחרת אולי לא כל כך מבין את כללי המשחק – הוא על פי טיבו פוליטי.

יוסי שריד: צדקו הסטודנטים שאמרו שאי אפשר להתייחס לעניין מסוים, ובכלל זה גם לענייננו שלנו, מבלי לראות את הקונטקסט הכללי, של המדיניות הכללית.

יוסי שריד: הרי זה לא נופל עלינו כרעם ביום בהיר.

יוסי שריד: אנחנו יודעים מה המדיניות של הממשלה, מה המדיניות של האוצר, יודעים מה המדיניות של שר האוצר כלפי ציבורים שונים, מה השקפת העולם שמדריכה את המדיניות הזו.

יוסי שריד: אם זה לא פוליטי, אז אני לא יודע מה כן פוליטי.

יוסי שריד: אז יש מי שחושב שזו מדיניות טובה ונכונה, ואז –אין בעיה.

יוסי שריד: ויש מי שחושב שזו מדיניות מאד בלתי נכונה, ואפילו אכזרית.

יוסי שריד: אבל מישהו יכול לומר שזה לא דיון פוליטי?

יוסי שריד: אני לא אומר שום דבר מן הדברים כדי חס וחלילה לרפות ידיים.

יוסי שריד: צריך בהחלט לנסות.

יוסי שריד: תיעזרו במי שאתם מוצאים לנכון.

יוסי שריד: אבל אני כן מוצא לנכון להזהיר אתכם, את ציבור הסטודנטים, מפני כמה דברים.

יוסי שריד: קודם כל – צריך לראות את המציאות בעיניים גלויות.

יוסי שריד: מי שאינו רואה את המציאות נכוחה בעיניים גלויות, גם לא יכול להתמודד אתה.

יוסי שריד: וברור לגמרי – הצעת חוק זו לא הצעה.

יוסי שריד: בסדר, מה איכפת לי?

יוסי שריד: אני אפילו אתמוך בזה.

יוסי שריד: אני אגיד לכם גם למה זו לא הצעה : כי חוץ מהפגמים הקונסטיטוציוניים, שזה לא כל כך מפריע לי, אין לממשלה שום בעיה שלא למלא חוב.

יוסי שריד: אני יכול להראות לכם חוקים בתחום החינוך – לא בתחום הנמלים.

יוסי שריד: אני יודע שכל אחד מאתנו לא איכפת לו שמעשי אחרים יטבעו בים.

יוסי שריד: כל אחד לעצמו, לביתו.

יוסי שריד: אני מכיר אפילו מפלגות שעשו קריירה על זה שצריך לצאת בטון אנטי סולידארי.

יוסי שריד: אני לא שייך לאנשים האלה.

יוסי שריד: אבל יש, למשל, חוק שילוב, של ילדים בעלי צרכים מיוחדים.

יוסי שריד: נו, זה עזר שיש חוק?

יוסי שריד: זה עזר שהלכו לבג"ץ, והבג"ץ אמר את דברו?

יוסי שריד: יש גם בג"ץ וגם חוק.

יוסי שריד: לצערי זה גם לא יעבור.

יוסי שריד: אני שותף מלא לציפיות שלכם ממפלגת העבודה.

יוסי שריד: אין שום סיכוי.

יוסי שריד: עזוב, זה אפילו לא יעלה לדיון.

יוסי שריד: כמה אידיוטים יש בזירה הפוליטית?

יוסי שריד: אני מכיר אחד או שניים.

יוסי שריד: אחד מהם הוא הדובר כרגע.

יוסי שריד: אמרתי את זה בקריאת ביניים אבל אני רוצה שזה יירשם: מי שנתן את ידו להפחתת ההפחתה, קבר את ועדת וינוגרד.

יוסי שריד: אני יודע גם למה נתנו את היד לכך.

יוסי שריד: אתם צריכים לבדוק את עצמכם.

יוסי שריד: גם אצלכם יש גורמים – או היו בעבר, ואולי אפילו בהווה, שהשיקולים שלהם הם שיקולים פוליטיים, אבל לא במובן הטוב, אלא שיקולים מפלגתיים, זרים, אישיים, כי הם מתכננים לעצמם, כבר מהמושב הזה, את הקריירה הפוליטית שלהם.

יוסי שריד: ואלמלא זה קרה, אלמלא זה היה, לא היו מסכימים להפחתה.

יוסי שריד: למה להפחית?

יוסי שריד: אם מפחיתים אז כבר מותר לבטל, כבר אין עיקרון.

יוסי שריד: יש שיטה בארץ, שיטה מעניינת: קודם לוקחים ממך, לצורך הדוגמה – 500 מיליון שקל.

יוסי שריד: אחר כך באים ומחזרים על הפתחים, מנשקים את הידיים, ואז, ברוב טוב ובנדבת לב, מחזירים 50 מיליון.

יוסי שריד: זו יכולה להיות עצה טובה לכל שר: לא נותנים כלום, בהתחלה.

יוסי שריד: אחר כך מחזרים על פתחיך, אחר כך אתה זורק איזו עצם גרומה או רקובה.

יוסי שריד: מפלגות שלמות עושות על זה קריירה ועוד מנשקים להן את היד.

יוסי שריד: זה לא רק באותם מקומות שאנחנו חושבים שעליהם אנחנו צריכים להצביע.

יוסי שריד: זה קורה אפילו עם מנהלי התרבות בארץ.

יוסי שריד: כל יום שני וחמישי עושים מסדרי הצדעה ב "צוותא" למי שלקח 500 מיליון והחזיר 50 מייון.

יוסי שריד: בסדר.

יוסי שריד: ואתם נתתם לזה יד, אתם צריכים לבדוק את עצמכם.

יוסי שריד: כי זה כבר היה.

יוסי שריד: זה כבר שיפור העניין של העצם.

יוסי שריד: בשעתו הסתפקו בפיצה.

יוסי שריד: אז יש מדרג.

יוסי שריד: ועדת וינוגרד באה לעולם בגלל סיבה אחת.

יוסי שריד: בכל זמן שאין מקעקעים את הסיבה הזו, אז הסיבה בעינה עומדת, והיא – שהסטודנט הישראלי, ואמרתי את זה כבר אלף פעמים, משלם את שכר הלימוד הכי גבוה באירופה.

יוסי שריד: נכון שיש באירופה גם תהליכים מבשרי רגרסיה, אבל בינתיים הם עדיין תהליכים, והם אינם עובדות מוגמרות.

יוסי שריד: כדאי שתדעו את זה.

יוסי שריד: ואני חשבתי, לתומי, שהמצב צריך להיות הפוך – שהסטודנט הישראלי משלם הכי פחות, לא הכי הרבה.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: כי אנחנו יודעים שיש ממנו תביעות שאין מסטודנט אירופי, למשל.

יוסי שריד: הזכירו את השירות הצבאי, הזכירו את החיים היום יומיים כאן.

קריאה: מילואים.

יוסי שריד: ההצעות של נשיא האוניברסיטה – אני חושב שהוא לא מבין מה הוא הציע.

יוסי שריד: הדיפרנציאציה – תיזהרו מזה.

יוסי שריד: אני מזהיר אתכם: זה אם כל חטאת.

יוסי שריד: לא רק דיפרנציאציה מבחינת כושר ההשתכרות, אלא גם דיפרנציאציה בין החוגים.

יוסי שריד: זאת אומרת: רפואה, נניח, זה חוג יקר, אולי 40,000 או 50,000 לשנה, ואז אומרים לכם שיתקבלו הלוואות.

יוסי שריד: הלוואות זו רמיה אחת גדולה.

יוסי שריד: אני יודע שאפילו בוועדה יש כאלה שאומרים – נבדוק ונראה, אולי הלוואות ומלגות.

יוסי שריד: קודם כל, מלגות יש גם עכשיו, אבל אין.

יוסי שריד: בפעם הראשונה, זו השנה השניה, אולי, שיש לא מעט סטודנטים שעל פי כישוריהם היו צריכים להיות במוסדות להשכלה גבוהה והם לא, כי ידם אינה משגת.

יוסי שריד: מי שלא יודע, ישאל את הגורמים הנוגעים בדבר.

יוסי שריד: ההלוואות זה בכל הדבר הכי מטורף.

יוסי שריד: למה?

יוסי שריד: אני אסביר.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת לקצר.

יוסי שריד: כדאי שתדעי גם למה הלוואות זה לא טוב.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה לחסוך לך.

מל פולישוק-בלוך: אם מקודם כיוונת אלי, אני שיניתי את דעתי, ואני נגד הלוואות, אבל אני מבקשת, בלי שום קשר לזה – לסיים.

יוסי שריד: הלוואות, קודם כל, אינן משחררות את המוסדות להשכלה גבוהה ממעורבות הממשלה, כי ההלוואות, על פי טיבן, יהיו מוכרחות להיות מסובסדות.

יוסי שריד: אחרת אף אחד לא ייקח הלוואה בריבית ריאלית.

יוסי שריד: מי יסבסד את ההלוואות?

יוסי שריד: הרי הבנקים הם לא פילנטרופיים.

יוסי שריד: מי שיסבסד את ההלוואות זו הממשלה.

יוסי שריד: זאת אומרת שממשיכים להיות סמוכים על שולחן הממשלה.

יוסי שריד: לא זו בלבד, אל סטודנט לרפואה יצבור, נניח, הלוואה של בערך ¼ מיליון שקל.

יוסי שריד: אפשר לחשוב שהרופא כעבור 10 שנים משתכר סכומים שיאפשרו לו להחזיר את ההלוואה.

יוסי שריד: ממה בדיוק הוא יחזיר?

יוסי שריד: משפט אחרון – אתם תעשו את מה שאתם מבינים ובשכל.

יוסי שריד: ההצעה שנתן לכם חבר הכנסת אילן שלגי, לנהל את זה בשכל, היא תמיד נכונה.

יוסי שריד: אני לא מציע לאף אחד שתיכנס בו רוח שטות, ושרוח השטות הזו תישא אותו אל המאבק.

יוסי שריד: מי שחושב שלמרות כל פעמוני האזעקה שמצלצלים וכל האורות האדומים שכבר מהבהבים – מוועדת ינאי, ועד פרופ' מגידור, ועד ההצהרה של שרת החינוך שהיא לא בולשביקית – מי שחושב שהוא לא ידבר בשפה כוחנית אבל הוא כן יישמע, יש לו טעות.

יוסי שריד: רק שפה כוחנית.

יוסי שריד: מה היא שפה כוחנית, בהתייעצות עם כמה רעיונות?

אורי אריאל: לידידי חבר הכנסת שלגי – תראה, אתה יכול להגיד שהיית רוצה סטודנטים מסוג אחד.

אורי אריאל: יש לכם בעיה עם בני הישיבות כאילו שהמגזר הערבי כולו משרת בצה"ל.

אילן שלגי: אני רוצה שהם ישרתו שירות אזרחי.

אורי אריאל: אתה רוצה?

אורי אריאל: אז תדאג לזה.

אילן שלגי: ואלה מהישיבות- שיעשו שירות צבאי.

אורי אריאל: אני רואה שאני מזמין עכשיו נאום שלך, וזו לא היתה כוונתי.

אורי אריאל: דבר שני – כל אחד מתחיל עכשיו עם הדברים הפוליטיים שלו.

אורי אריאל: אתה באמת חושב, פאדי, שאתה מקרב אותי לעניינך בכך שאתה מדבר על הכיבוש?

אורי אריאל: אתן לכם עצה טובה.

אורי אריאל: אתם כאן כולכם.

אורי אריאל: אז כל אחד חייב עוד בסוף להשפריץ משהו פוליטי.

אורי אריאל: אז מה, אז בגלל זה עכשיו אני רוצה לעזור לך?

יוסי שריד: אז לצורך העניין הזה – הכיבוש הוא טוב.

יוסי שריד: ושתהיה פה קואליציה.

אורי אריאל: לא צריך שום קואליציה.

אורי אריאל: אני לא צריך אותו בקואליציה.

אורי אריאל: לא רציתי לעצור אותך, אתה ממהר.

אורי אריאל: אתם תעשו טעות חמורה אם תתחילו לערבב את כל הגחמות של כולכם, כל אחד בכיוון אחר.

אורי אריאל: יש לכם מטרה אחת, לפי הבנתי, והיא – לדאוג לסטודנטים.

אורי אריאל: לא תדאגו בדרך הזו.

אורי אריאל: דבר אחרון – ובזה אסיים, אני צריך לצאת לוועדת החוץ והביטחון, ואני מתנצל על כך.

אורי אריאל: אני מסכים עם חבר הכנסת שלגי.

אורי אריאל: תעבדו בשכל.

אורי אריאל: הפירוש של זה הוא לקחת נבוט גדול ולתת על השכל למי שצריך.

אורי אריאל: אתם מבזבזים את הזמן שלכם ויותר מזה – אתם פוגעים בעצמכם.

אורי אריאל: בעיות כאלה צריך להרוג כשהן קטנות.

אורי אריאל: מי שייתן להן לצמוח יצטרך להשקיע אחרי כן פי מאה מאמץ עם סיכוי של 1 חלקי 100 להצליח.

אורי אריאל: זה היחס.

אורי אריאל: אני לא מומחה למאבקים אבל משהו למדתי בזה: חבל על הזמן.

אורי אריאל: כל הכבוד לוועדה פה, אבל כבר הגדירו אחרים מה יהיה בקואליציה, מי יגיד למי מה.

אורי אריאל: לא יגידו כלום.

אורי אריאל: יגידו.

אורי אריאל: מי שחושב שזה יהיה תנאי, אז צודק גאלב מג'אדלה.

אורי אריאל: הוא לא מתחייב.

אורי אריאל: אם הוא היה מתחייב זה היה חוסר רצינות, בשביל דקה אחת.

אורי אריאל: הוא יודע.

אורי אריאל: הוא לא התחייב.

אורי אריאל: הוא צודק.

אורי אריאל: אינ לא מבקש ממנו להתחייב.

אורי אריאל: זו דרישה שהיא איננה רצינית.

מל פולישוק-בלוך: אז מה כן?

מל פולישוק-בלוך: הוא נכנס לממשלה, לא?

אורי אריאל: כי אני חושב שזו יכולה להיות דרישה, זה לא יכול להיות תנאי.

גאלב מג'אדלה: עם ממשלה מרושעת כזו קשה להתחייב.

קריאה: אנחנו כן מצפים מכם להתחייב.

אורי אריאל: בקיצור, אני מאחל לכם בהצלחה, ומציע לכם לעשות את זה בשכל.

אילן שלגי: אני חושב שלמשל שרשרת זה מאבק לגיטימי.

אילן שלגי: זה לא כוחני, זה בשכל.

אילן שלגי: שיעשו שרשרת בין האוניברסיטאות.

אילן שלגי: מאבק בשכל.

אלעד כהן: קודם כל, אמרתם קודם שאנחנו יודעים לצעוק, וכו' וכו', רק מתי שיש לנו בעיות כלכליות.

אילן שלגי: אמרנו שזה מה שיגידו.

אילן שלגי: שאתם שובתים כשזה נוגע לשכר הלימוד.

אלעד כהן: אז בואו נדבר מאד בקצרה מה סטודנט עושה.

אלעד כהן: א אנחנו מדברים על פרויקט פר"ח – קיימים בו אלפי סטודנטים.

אלעד כהן: הזכירו פה גם את נושא המילואים.

אלעד כהן: יש גם כל מיני מבצעים שאנחנו עושים, כמו, לפני יומיים, כשהיינו בשדרות, ועזרנו שם בגנים.

אלעד כהן: מה שהסטודנט עושה, את זה כולנו יודעים.

אלעד כהן: אני אחזור בכוונה את פרופ' מגידור.

אלעד כהן: הוא לא מעוניין בנושא של להפסיק להיעזר בממשלה.

אלעד כהן: הוא לא רוצה להפסיק להיעזר בממשלה, הוא רוצה להמשיך ולקבל תקציבים מהממשלה, אבל על מה הוא מדבר?

אלעד כהן: על כך שהתקציב שהוא יקבל הוא יקדיש למחקר.

אלעד כהן: ידוע שכל המכללות הן הרבה יותר יעילות מהאוניברסיטאות בנושא ההוראה, כי הן מתרכזות רק בהוראה.

אלעד כהן: הן מוציאות סטודנטים שמייד מתאימים לשוק הכלכלי.

אלעד כהן: אז הוא מדבר על הוראה שזה חלק שהוא צריך לטפל בו, ולזה הסטודנט ישלם, וכל הכסף הנלווה יתקבל למחקר.

אלעד כהן: ואם יורידו לו את החלק שהסטודנטים משלמים, עדיין נשאר חלק מאד גדול, ואת כל הכסף הזה הוא רוצה להועיד למחקר.

אלעד כהן: קודם כל, אם אנחנו מדברים על השקעה – כל המקורות צריכים להמשיך להיות ציבוריים, בכל הנושא של ההשלכה הגבוהה.

אלעד כהן: לא צריך לדבר על כך שהכסף יגיע מהסטודנטים.

אלעד כהן: כל המקורות צריכים להיות ציבוריים.

אלעד כהן: אם אנחנו מדברים על זה שפעם, כדי להגיע למקום עבודה, היה צורך בתעודת בגרות, הרי היום צריכים תואר ראשון, מינימום.

אלעד כהן: זאת אומרת שהתואר הראשון צריך להיות בחוק חינוך חובה, ולא בוינוגרד וכו'.

אלעד כהן: אנחנו מדברים על חוק חינוך חובה שיהיה גם על תואר ראשון, כי זה, בעצם, סף הקבלה.

אלעד כהן: עוד דבר אחד – לגבי כל הדיונים הפוליטיים, כאן.

אלעד כהן: אני לא חושב שיש לי קשר לאיזשהו דיון פוליטי, ואני לא משייך אף אחד מהסטודנטים פה, לדיונים פוליטיים.

אלעד כהן: לא מעניינת אותי הפוליטיקה.

קריאה: אתה מתכוון – מפלגתיים.

אלעד כהן: מפלגתיים.

אלעד כהן: מה שאני מבקש הוא דבר פשוט: מהליכוד, ומכל האנשים שאיכפת להם – להמשיך ולתמוך בוועדת וינוגרד ואם לבטל את וינוגרד אז לדאוג לחוק חינוך חובה חינם.

צביקה עמית: אני לומד במכון הטכנולוגי בחולון.

צביקה עמית: אני רוצה לומר שמה שיש פה לדיון שייך לסדר היום הלאומי.

צביקה עמית: השוק הוא שוק עולמי ויש לנו חילופי סטודנטים אצלנו, בחולון.

צביקה עמית: אדם הגיע מדנמרק, ושם מקבלים 1000 דולר ולא משלמים שכר לימוד.

צביקה עמית: מקבלים 100 דולר כדמי כיס ללימודים.

צביקה עמית: אנחנו, בעצם, צריכים להתחרות בו.

צביקה עמית: הוא כבר יכול להתחיל את לימודי ההשכלה הגבוהה שלו בגיל 18, והוא מקבל כסף, בזמן שאנחנו גם משרתים בצבא - - -

מל פולישוק-בלוך: גם בישראל יש כאלה שמקבלים כסף כשהם הולכים ללמוד.

צביקה עמית: לא בתחומים - -

מל פולישוק-בלוך: זו בדיוק הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: אחת הבעיות.

צביקה עמית: בזמן שאנחנו - - הסטודנטים, הדבר הכי חשוב שלהם זה קודם כל להתפרנס, להתקיים, והדבר השני הוא הלימודים.

צביקה עמית: ולכן יוצאים מהנדסים לא טובים, אקדמאים לא טובים, וגם יוצאים מאד מבוגרים כי שנתיים לפני זה הם צריכים להאיט את הקצב.

צביקה עמית: עם זה אנחנו צריכים להתחרות בעולם, ועם זה גם נפסיד, בעולם.

צביקה עמית: כרגע אנחנו מדינה שהיא בדרג השני, העולמי, ואם יהיה שכר לימוד זול יותר, וכן נוכל להתקדם, ונמשוך סטודנטים יותר צעירים, אנחנו בכל מקרה - - 50% מס, שבכל מקרה קבל את הכסף.

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר להסתכל על זה כעל השקעה.

צביקה עמית: שוב: לגבי שכר לימוד דיפרנציאלי, אני בגיל 30.

צביקה עמית: זה ידוע שבגיל 18 אני כבר יוצא מחזקת ההורים.

צביקה עמית: אז מה, בגיל 30 יבחנו כמה ההורים שלי מרוויחים?

צביקה עמית: מה הקשר?

צביקה עמית: למה אני צריך בגיל 30 להביא תלושי משכורת של ההורים?

צביקה עמית: יש לנו באגודה מישהי שהיא מוכשרת ברמה בלתי רגילה.

צביקה עמית: היא נשואה ואם לילד.

צביקה עמית: יש לה בית עם תשלומי משכנתא, והיא במצב כלכלי איום ונורא.

צביקה עמית: היא לקחה פסק זמן מהלימודים בשביל לעבוד.

צביקה עמית: היא לא מקבלת אף מלגה.

צביקה עמית: כך ייראה גם שכר הלימוד הדיפרנציאלי.

צביקה עמית: זה לא הוגן, זה לא רעיון טוב.

צביקה עמית: אני אומר – כמה שיותר לשחרר את האקדמאים, כמה שיותר להוריד מהם את כל הבעיות הכלכליות, שייצאו מהנדסים ואקדמאים כמה שיותר טובים.

סאלאם שרקייה: אני ממכללת "דוד ילין" בירושלים.

סאלאם שרקייה: אנחנו מדברים על ועדת ינאי ועל שכר לימוד דיפרנציאלי, וכל הדברים הללו.

סאלאם שרקייה: רציתי להתייחס לתקציב 2005, לחוק ההסדרים.

סאלאם שרקייה: הבעיה הכי רצינית שלנו היא העניין הזה.

סאלאם שרקייה: אני פה לא פונה לשום פוליטיקאי, אני פונה ליושבי ראש האגודות, ואני אומר חד משמעית: קודם כל, הם אלה שהביאו אותנו למצב כזה.

סאלאם שרקייה: אנחנו יושבים בזכות עצמנו, בשולחן הזה, ומבקשים את עזרת הפוליטיקאים.

סאלאם שרקייה: אם יושבי ראש האגודות יתעשתו ויגידו –אנחנו יוצאים למאבק, אני מאמין שכל הפוליטיקאים ירעדו להם הרגליים, כי הבחירות מתקרבות.

סאלאם שרקייה: סטודנטים זה הכוח, ואם יושבי הראש של האגודות יבינו שהם הכוח, הם בעלי הבית והעתיד של המדינה, אז תאמינו לי, חבריי, שכל הפוליטיקאים יפחדו מאתנו.

אוהד אלוני: אני מבין שאנחנו לקראת סיום.

אוהד אלוני: לא בא לי ללכת מפה.

אוהד אלוני: מכל כיוון אפשרי מ "שינוי", ממפלגת העבודה – אני שומע דברים מאד חמים, דברים שאני מסכים אתם, באמת.

אוהד אלוני: כיף לי פה, באת.

אוהד אלוני: יש לי שאלת תם: בסך הכל אני מרגיש שאנחנו נמצאים פה בלב קונצנזוס, מסכימים אתנו ותומכים בנו, אוהבים אותנו וכיף לנו.

אוהד אלוני: מי שצריך להיות כאן: ור"ה, מל"ג, ות"ת- הם לא פה.

אוהד אלוני: אני רוצה לשאול את הוועדה ואת יושבת הראש הנכבדה : יש אפשרות לוועדה הזו להטיל עליהם איזה שהם סנקציות.

מל פולישוק-בלוך: זו שאלה מצוינת, ואנחנו שואלים את עצמנו כל ישיבה, בערך, איך אנחנו מכריחים את אלה שמבצעים להתייחס לכנסת.

מל פולישוק-בלוך: הדרך היחידה היא כשהם צריכים אותנו, והם תמיד צריכים אותנו, ואז – להתייחס בהתאם.

מל פולישוק-בלוך: לכן אנחנו נוציא מכתב מאד חריף לור"ה, למל"ג ולוות"ת, כל הגורמים הרלבנטיים, נביע בפניהם את דעתנו.

מל פולישוק-בלוך: נכון שאחד הדברים החשובים לנו, כחברי כנסת, זה שמירת החופש האקדמי, אבל מה לעשות שגם החופש האקדמי הוא בכללים מסוימים, וגם אנשי האוניברסיטאות צריכים את עזרתנו בדברים מסוימים והם צריכים לדעת להתייחס בהתאם.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה חמור ביותר שהם לא הגיעו.

מל פולישוק-בלוך: הם היו בישיבה הקודמת, ואני יכולה לנחם אותך בדבר אחד: גם כשהם היו פה, הם לא הועילו בשום דבר, משום שהם הבטיחו – זה היה לפני כחודשיים, אני חושבת – כל מיני הבטחות שהם לא עמדו בהן.

מל פולישוק-בלוך: אין להם מה להגיד, וגם אין להם את מי לתקוף.

מל פולישוק-בלוך: לכן, אני אומרת לך מניסיון שזה לא סוף העולם, ויש מקום לקיים דיונים כאלה, והכי חשוב –אני כן חושבת שאנחנו צריכים להכניס את הפוליטיקה.

מל פולישוק-בלוך: כל אלה שמדברים אתי סביב לפוליטיקה – טועים.

מל פולישוק-בלוך: זה עניין פוליטי.

מל פולישוק-בלוך: הדבר היחידי שאני מסכימה הוא שסדרי עדיפויות זה עניין פוליטי.

קריאה: הבעיה היא סדר עדיפות, ולא תקציב.

מל פולישוק-בלוך: סדר עדיפות זה עניין פוליטי, והיום, מפלגת העבודה הולכת לקואליציה, והיא צריכה לשים את זה כתנאי, בדיוק כמו ש "שינוי" שמה את זה כתנאי.

מל פולישוק-בלוך: כאשר "שינוי" ראתה שהכסף הולך למקומות –לא להשכלה גבוהה, לא לסטודנטים, לסטודנטים אחר, ולא שאין כסף אלא שיש כסף ובכזאת קלות כבר העבירו 300 מיליון והבטיחו עוד, מהר יותר ממה שחושבים.

מל פולישוק-בלוך: אז יש כסף.

מל פולישוק-בלוך: ולכן, המאבק חייב להיות פוליטי, וחייב להיות אגרסיבי, אם אתה שואל אותי.

מל פולישוק-בלוך: בשכל, בוודאי, אבל אגרסיבי.

מל פולישוק-בלוך: להשמיע קול זעקה.

אורי ויצמן: יושבים כאן חברי כנסת, גם מטעם הליכוד, וחבל לחטוא כלפיהם, שהם מאד תומכים במאבק הזה.

מל פולישוק-בלוך: אבל הם לא עושים כלום, אז מה זה עוזר לנו?

מל פולישוק-בלוך: אני שמעתי מחבר הכנסת היחידי מהליכוד שהגיע הנה שהוא בעד שכר לימוד דיפרנציאלי, והוא בעד הוועדה, והוא תומך בשרת החינוך, אז אני לא יכולה להגיד שהוא תומך בסטודנטים.

דוד חן: אני רוצה להבטיח לכולכם שמה שנאמר כאן יעבור לור"ה.

דוד חן: יש חילופי גברי של היושב הראש, יש יושב ראש חדש שאני בטוח שהוא יהיה קשוב למה שנאמר כאן.

מל פולישוק-בלוך: מי זה?

דוד חן: אבישי ברוורמן.

דוד חן: הוא נכנס החודש להיות יושב ראש.

דוד חן: למרות העובדה שנשמע קול של נשיא אוניברסיטת ירושלים, זה קול אישי ואני לא יודע אפילו אם זה הקול של המוסד שלו, ודאי לא קול של ור"ה.

דוד חן: אני בטוח שאתם תמצאו בתוך האקדמיה הרבה מאד תמיכה, והמצוקה היא לא רק מצוקת הסטודנטים.

דוד חן: תזכרו מה שנאמר כאן על ידי יולי תמיר ועל ידי יושבת ראש הוועדה.

דוד חן: זו בעיה של סדרי עדיפויות לא נכונים של מדינת ישראל.

דוד חן: אתם נפגעים, האקדמיה נפגעת, ומוכרחים לעשות מעשה.

דוד חן: אני חושב שכל רגע שמחכים במאבק – מיותר.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם ולומר: ועדת החינוך דורשת מממשלת ישראל להמשיך וליישם את דו"ח ועדת וינוגרד, להמשיך ולהפחית את שכר הלימוד גם בתקציב 2005, בחוק ההסדרים, וועדת החינוך דורשת לבטל את ועדת ינאי ולא לפתוח מחדש את הדיון בשכר הלימוד של הסטודנטים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להעיר הערה אישית.

מל פולישוק-בלוך: באופן אישי, אני אומרת: אני נגד שכר לימוד דיפרנציאלי, אני נגד דיפרנציאליות של מקצועות, ואני נגד - - -

אילן שלגי: אני לא חבר בוועדה, אני לא יכול להצביע.

גאלב מג'אדלה: אני מסכים אתך.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר משהו לגבי הלוואות: אם בעבר הייתי בעד הלוואות לטווח ארוך לסטודנטים, אני שיניתי את דעתי, אני חושבת שזה משכון העתיד של הסטודנטים, וגם אני נגד ההלוואות האלה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכם, הישיבה נעולה.