ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 342, 2004-12-06 10:00

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה ברשותכם לפתוח את הישיבה בנושא מצב החינוך הערבי בעיר עכו.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאני לא אגזים אם אני אומר, אתם תיידעו אותי, אם זה רק דוגמה אחת מני רבות למצב החינוך הערבי בכלל בישראל ולא רק בעכו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כוועדה ביקרנו בלוד בבית ספר ערבי, וראינו, ככה, סימן, דוגמה אחת קטנה.

מל פולישוק-בלוך: אבל ידוע שבחמישים ושש השנים האחרונות מדינת ישראל, בלשון המעטה אני אומרת, לא ממש נתנה יחס שווה לתלמיד הערבי ולתלמיד היהודי.

מל פולישוק-בלוך: זה לא מנחם שגם בקרב התלמידים היהודיים היא עושה אפליה בין תלמיד כזה לתלמיד כזה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא צריך לנחם את התלמיד הערבי.

מל פולישוק-בלוך: אבל אנחנו יודעים היטב שלא כל תלמידי ישראל שווים.

מל פולישוק-בלוך: ואם יש דבר שהיינו צריכים לעקור מן השורש זה את אי השוויון ביחס של ממשלות ישראל לדורותיהן כלפי התלמידים השונים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו גם נקיים בשבוע הבא ישיבות לגבי אפליות מסוג אחר.

מל פולישוק-בלוך: כשאני קיבלתי את התקציב וישבתי עם אלה שדשו והפכו כל אבן, התברר לי כך: שהתלמיד הערבי מקבל הכי פחות, התלמיד היהודי החילוני מקבל טיפה יותר, אבל לא הרבה יותר, והתלמיד הדתי היהודי מקבל הרבה יותר.

מל פולישוק-בלוך: זו ההתייחסות של ממשלת ישראל, זה לא רק אצל השרה הזאת, אבל השרה הזאת לא תיקנה את המצב.

מוחמד ברכה: ממוצע ההוצאה לתלמיד החרדי זה שמונת אלפים שקל, לחילוני יהודי שלושת אלפים ומשהו, לתלמיד ערבי שמונה מאות ומשהו.

מל פולישוק-בלוך: יותר, יש כל מיני מספרים מתרוצצים בשוק.

מל פולישוק-בלוך: אני ראיתי כל מיני: לפי כיתות, לפי תלמיד.

מל פולישוק-בלוך: לפי כל מיני קטגוריות.

מוחמד ברכה: לא, השקלול.

מל פולישוק-בלוך: דבר אחד אין ויכוח: שזו באמת רמת האפליה.

מל פולישוק-בלוך: הערבי מקבל הכי פחות, יהודי חילוני פחות מהיהודי הדתי, תמיד יהודי דתי מקבל יותר, והחרדי מקבל הכי הרבה.

מל פולישוק-בלוך: אלה עובדות.

מל פולישוק-בלוך: עם עובדות אי אפשר להתווכח.

מל פולישוק-בלוך: אפשר להתווכח עם המדיניות.

מל פולישוק-בלוך: לכן לא נכנסתי למספר כזה או אחר.

מל פולישוק-בלוך: אבל אם כל המקצוענים, כולל כל אנשי משרד החינוך מהבכירים ביותר, שישבתי אתם, את מקבלת את אותה תמונה.

מל פולישוק-בלוך: והתמונה היא ברורה.

מל פולישוק-בלוך: דו"ח שושני בהחלט אמור לתקן את המצב.

מל פולישוק-בלוך: אלף, הוא התחיל לא מזמן, וגם הוא לא תקן לגמרי את האפליה לגבי המגזר הערבי וגם זה אנחנו יודעים.

מל פולישוק-בלוך: יש שמה עוד איזה קריטריונים שהכניסו.

מל פולישוק-בלוך: אומרת המדינה, אי אפשר במכה אחת לעשות.

מל פולישוק-בלוך: ישבתי עם שושני בשבוע שבעבר, אז שמעתי ממנו.

מל פולישוק-בלוך: ואם יש מישהו שיודע את העובדות זה שושני.

מוחמד ברכה: אם מותר לי בואו נתמקד בנושא.

מל פולישוק-בלוך: אני רק רציתי שיהיה ככה, גם בשביל הפרוטוקול, שנדע מאיפה אנחנו יוצאים.

מל פולישוק-בלוך: ובאופן ספציפי היום אנחנו עוסקים בעכו.

מל פולישוק-בלוך: ולפני שיגיעו אנשי עכו אנחנו נדבר על הנושא של הבטיחות, שזה יש לנו את רותם זהבי, ממונה הבטיחות הארצי, כתוב לי פה.

מל פולישוק-בלוך: בקשה.

מוחמד ברכה: ביום ראשון שעבר הייתי בסיור בעיר עכו, במערכת החינוך ועוד כמה דברים.

מוחמד ברכה: נפגשתי גם עם ראש העיר.

מוחמד ברכה: טוב, אני לא אסקור את כל הדברים.

מוחמד ברכה: אני אדבר רק על הנושא של הבטיחות, וכשיבואו שאר החברים אנחנו נתייחס גם לשאלות אחרות.

מוחמד ברכה: מול עינינו התחוורה תמונה מאוד מדאיגה בכל מה שנוגע לבטיחות.

מוחמד ברכה: קודם כל, אני אתחיל כאילו בדברים הקלים פחות.

מוחמד ברכה: הנושא של יציאות מילוט, שזה צריך לבחון אותו לכמות כזאת של תלמידים שנמצאים במתחם אחד, קרוב לשלושת אלפים חמש מאות,

רותם זהבי: אתה מדבר על כל הקריה.

מוחמד ברכה: כל הקריה, שנכנסים אליה ממקום אחד,

רותם זהבי: תיכון ויסודי ביחד.

מוחמד ברכה: נכון.

מל פולישוק-בלוך: כיוון שעדיין לא היינו שם, אתה יכול לתאר לי?

מל פולישוק-בלוך: כל בתי הספר מרוכזים במקום אחד?

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: כן.

מוחמד ברכה: במתחם אחד.

קריאה: מה השם של הבית ספר?

מוחמד ברכה: יש אל עמאל, יש יסודי,

עזמי בשארה: על עמאל, אל שאמה ואלמנר.

עזמי בשארה: אל שאמה זה אורט, אל עמאל זה היסודי, ואלמנר זה היסודי החדש.

מוחמד ברכה: יש שם קצת יותר משלושת אלפים תלמידים שנמצאים שם.

מוחמד ברכה: ואני חושב ששום גורם בטיחותי רציני ראוי לשמו לא יכול להסכים למצב של הנתיבים של היציאה והכניסה.

מוחמד ברכה: הנקודה השלישית היא החצרות.

מוחמד ברכה: שגם החצרות הקרקעיות , זה אגב קומה שנייה ושלישית, זה מושג חדש בשבילי אגב.

מוחמד ברכה: אבל גם החצרות על הקרקע הן צרות מאוד, והיחס בינן לבין מספר התלמידים אינו עומד בשום תקן.

מוחמד ברכה: אבל גם העובדה שיש אחר כך חצרות שנמצאות בקומה שלוש, קומה שתיים, שעשויה מקרמיקה לבנה, שבכל מצב הילדים עלולים להיפגע מהחלקות.

מוחמד ברכה: גם הקור והחום הוא בלתי נסבל שם במקומות האלה הסגורים והמסוגרים.

רותם זהבי: מקומות של החלקה?

קריאה: כשיש גשם הם מחליקים.

מוחמד ברכה: גם אחד כמוני הולך בזהירות רבה כשהוא לא עושה שום דבר הרפתקני כילד, או דבר חד כילד.

מוחמד ברכה: הנושא של הבטיחות בגנים, אני חושב שבמידה מסוימת נפתר, אחרי שהיה חסר אישור של מכבי האש.

מוחמד ברכה: מכבי האש היו בעיצומים.

מוחמד ברכה: הלכתי אליהם, ביקשתי מהם והם נענו בסוף.

מוחמד ברכה: אני חושב שהגנים נפתחו בסוף.

מוחמד ברכה: אבל גם שם כדאי ללכת ולראות מה התשתית, וחשוב שהבטיחות תלך ותתייחס לנושא.

עזמי בשארה: יש כמה דברים.

עזמי בשארה: אני ביליתי חצי יום שם.

עזמי בשארה: אני עוקב אחרי הנושא מזה יותר משנתיים, לפני הוועדה הזאת, הוועדה הקודמת.

עזמי בשארה: אני גם הגשתי שאילתות על גני הילדים ונעניתי בחיוב על ידי השרה.

עזמי בשארה: הלכנו לראות את גני הילדים.

עזמי בשארה: מצאנו בניינים טרומיים במצב מחפיר מבחינה בטיחותית.

עזמי בשארה: תלך ותסתכל.

עזמי בשארה: אני מאוד ממליץ שאתה תראה בעיניך.

עזמי בשארה: אתה גם מומחה יותר משנינו.

עזמי בשארה: אתה תוכל לזהות יותר את הדברים.

עזמי בשארה: ועל זה שובתים ההורים, דרך אגב, על מצב הבניינים.

עזמי בשארה: אדמה טרשית עם בניינים טרומיים, כמו מאחז נראה.

עזמי בשארה: לא כמו גני ילדים.

עזמי בשארה: זה לא נראה כמו גני ילדים.

מל פולישוק-בלוך: יש מעקה מסביב?

עזמי בשארה: יש מעקות.

עזמי בשארה: אין חצר למטה.

קריאה: אין צניחה חופשית.

עזמי בשארה: אבל בחום הרצפה מחזירה את האור שזה בלתי אפשרי.

עזמי בשארה: מסנוורת.

עזמי בשארה: ובחורף זה מחניק.

עזמי בשארה: זה מצב מוזר.

עזמי בשארה: על כל פנים, צפיפות בלתי אפשרי במקום הזה.

עזמי בשארה: הדבר השלישי מעון הגליל שהיה מקלט של משרד העבודה והרווחה של נערות במצוקה.

עזמי בשארה: ננטש.

עזמי בשארה: אנחנו אז התנגדנו לזה כי זה היה מקום.

עזמי בשארה: .. לא חשוב, לא נכניס אתכם לזה.

עזמי בשארה: המקום נשאר נטוש וזה במרחק עשרים, שלושים מטר מבית הספר.

עזמי בשארה: על גבעה קטנה, שהיא ממש ככה בתוך המתחם.

עזמי בשארה: אנחנו היינו מאוד רוצים שזה ייכנס למתחם ויתרחבו בתי הספר בבניין הזה.

עזמי בשארה: זה מקום לנרקומנים.

עזמי בשארה: יום ולילה.

עזמי בשארה: נמצאים בבניין הנטוש נרקומנים.

עזמי בשארה: והילדים מטפסים מהגבעה ומציצים מהחלונות וממש בסביבה של נרקומנים, במרחק חמישים מטר.

דוד וסרמן: זה בתוך הגדר של בית הספר?

עזמי בשארה: זה בתוך המתחם של שלושת בתי הספר, ממש באמצע.

מוחמד ברכה: אבל יש גדר בינו לבין המתחם.

מוחמד ברכה: גדר מפרידה.

מוחמד ברכה: לא גדר בטון.

עזמי בשארה: הילדים מטפסים ומסתכלים מהחלונות.

עזמי בשארה: וזה סביבה של נרקומנים.

עזמי בשארה: אני הגשתי שאילתא למשרד הרווחה ולמנהל מקרקעי ישראל, כלומר לשר האחראי, מה תעשו בבניין הזה.

עזמי בשארה: היינו מאוד רוצים.

עזמי בשארה: יש צפיפות אדירה.

עזמי בשארה: אני אראה לכם.

עזמי בשארה: אני בעד שמשרד החינוך יתבע אותו.

עזמי בשארה: שיתבע אותו להתרחב שם.

עזמי בשארה: אין דרך אחרת להרחיב את המתחם אם הבניין הזה לא נכנס.

דוד וסרמן: מה אומר ראש עיריית עכו?

מוחמד ברכה: בפגישה שלי עם ראש העיר בעניין הזה, אגב, הוא אומר שהוא רוצה לבקש את המבנה הזה ממשרד הרווחה

מל פולישוק-בלוך: זה שייך למשרד הרווחה?

מוחמד ברכה: זה שייך למשרד הרווחה.

עזמי בשארה: אני הגשתי שאילתא בנושא למשרד הרווחה.

דוד וסרמן: הוא יתמוך בבקשה שלנו להעביר את זה למשרד החינוך?

עזמי בשארה: הוא מתלהב.

מל פולישוק-בלוך: אתה מכיר את המבנה הזה?

דוד וסרמן: אני לא מכיר את המבנה הזה.

עזמי בשארה: אין מקום להתרחב חוץ מזה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מסיירים שם בעוד כמה, שבוע שבועיים?

מל פולישוק-בלוך: אני מציעה שנבוא כולנו, ונשים על זה דגש, אולי עד אז גם נקבל תשובה.

עזמי בשארה: זה הפתרון היחיד לבעיית הצפיפות, אגב.

עזמי בשארה: אין מקום אחר חוץ מהבניין הזה, שלוקח מה שנשאר מהמתחם.

עזמי בשארה: לדעתי.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים תשובות ממנו.

מוחמד ברכה: עוד משפט.

מוחמד ברכה: יש פתרון אחר, לא רק מעון הגליל.

מוחמד ברכה: יש פתרון אחר.

מוחמד ברכה: יש שני בתי ספר לתלמידים יהודיים שנמצאים בתוך העיר העתיקה, בתוך השכונות הערביות.

מוחמד ברכה: ובשני בתי הספר יש ארבע מאות וחמישים תלמידים.

מוחמד ברכה: אין שום בעיה לרכז את התלמידים בבית ספר אחד.

מוחמד ברכה: והוא יכול להכיל אותם.

מוחמד ברכה: ואז לפנות בית ספר, שהוא סמוך אגב, לאותו מתחם.

מל פולישוק-בלוך: בוא נשים על זה דגש בסיור ונראה.

מל פולישוק-בלוך: כי כרגע אנחנו שמנו את הכותרת "בטיחות".

מל פולישוק-בלוך: לגבי הבטיחות סיימתם כרגע.

עזמי בשארה: העשירון העליון.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו שם מבנים מהתקופה שאני הייתי תלמידה שם.

מל פולישוק-בלוך: שהם ארעיים.

מל פולישוק-בלוך: אז שמו אותם כארעיים והם עדיין עומדים וילדים לומדים שם.

מל פולישוק-בלוך: הפלוארוסנטים היו שקועים בתוך שלוליות מים בחורף, עם החוטים בחוץ.

מל פולישוק-בלוך: אסבסט כמובן הגג – זה ברור, כל כיבוי האש, כל המטפים למיניהם, כשנגעת זה היה רק תפאורה, לא היה שום דבר תקין.

מל פולישוק-בלוך: ונאלצתי להביא, ממש לסחוב ביד, את הכיבוי אש מכפר סבא שיבוא וייתן, עם מהנדס שאנחנו לקחנו, לא משרד החינוך, אנחנו, זה לא העירייה, ההורים לקחנו מהנדס, עם כיבוי האש, ועברנו אחד לאחד, ובדקנו את כל הליקויים.

מל פולישוק-בלוך: עשינו תוכנית עבודה של כל הליקויים של בתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: הבאנו את ראש העיר והכרחנו אותם לעשות את השינויים.

מל פולישוק-בלוך: הורים עשו את זה.

עזמי בשארה: צריכים לעשות את זה בפתיחת שנת הלימודים.

מל פולישוק-בלוך: וכשאנחנו עושים ישיבה בתחילת שנת הלימודים או לפני, היערכות לקראת פתיחת שנת הלימודים, אומרים לנו: אין כסף, לא הספקנו, לא קיבלנו.

מל פולישוק-בלוך: מה אתם עושים כל השנה כדי למנוע תופעות כאלה?

מוחמד ברכה: גבירתי, רק שכחתי עניין אחד.

מוחמד ברכה: תכף ההורים יבואו ויעלו, ואז הוא לא יהיה כאן.

מוחמד ברכה: חצר בין שלושת בתי הספר, חצר גדולה מאוד של חצץ, רק חצץ.

מוחמד ברכה: ואי אפשר ללכת שם ממש.

מוחמד ברכה: בשביל מה לתאר?

מוחמד ברכה: אני בעד שחוץ מהוועדה, בשעות עבודתו של - -

רותם זהבי: אנחנו לא נחכה לוועדה.

מוחמד ברכה: בדיוק.

מוחמד ברכה: אני מציע.

מוחמד ברכה: בדיוק.

מוחמד ברכה: החצר הזאת לדעתי היא סכנה.

מוחמד ברכה: והיא בין כל בתי ספר.

מוחמד ברכה: לשם יוצאים כל התלמידים.

מוחמד ברכה: חצץ.

רותם זהבי: קודם כל, הדברים שנאמרו כאן הם דברים חמורים מאוד, ואני מייד, כבר מחר אני אשלח אנשים, אנשי בטיחות של המחוז, נמצא פה מנהל המחוז, שייצאו, שמייד ילכו לדברים האלה, כי הדברים שאתם מדווחים הם דברים חמורים ביותר.

מוחמד ברכה: שזה יהיה מתואם עם ועד ההורים.

רותם זהבי: בטח.

רותם זהבי: אף פעם לא מגיעים ככה.

רותם זהבי: עכשיו ככה: תראו: הצרכים של הבטיחות במערכת הם מאוד מאוד גדולים.

רותם זהבי: זאת אומרת, אני מתכוון להיבט הפיזי.

רותם זהבי: ואנחנו היום פיתחנו יכולת, כולל זה שאנחנו בעכו הכשרנו אדם תוך חודש ימים, שיהיה מסוגל להיכנס למוסד חינוך כמו הבית ספר הזה, לתת מיפוי מסודר מה בעיות הבטיחות, ולהגיד מה מבצעים קודם, מה דחוף, מה פחות דחוף, מה בקדימות – כי הצרכים הם כל כך גדולים, שקודם כל לראש העיר ולמנהל אגף החינוך ולמנהל בית הספר צריך לעשות סדר.

רותם זהבי: אני לא בטוח שבעיית המילוט זה בסדר קדימות ראשונה.

רותם זהבי: כי אם אתה אומר לי פה למשל שהחצרות בקדימות לדעתי יותר.

רותם זהבי: כמובן, אחרי שיש לי מיפוי אז אני הולך לראות כמה משאבים יש לי, ובהתאם לכך.

רותם זהבי: אז אני לפני שנה באופן אישי ביקרתי בעכו וראיתי שיש שם מיפוי של כל בתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: אם כך היית צריך להגיד את כל הבעיות האלה.

רותם זהבי: אני אישית לא מכיר.

רותם זהבי: כי יש ארבעת אלפים בתי ספר ושתים עשרה אלף גנים.

רותם זהבי: אני לא מכיר כל.

רותם זהבי: אני אומר שהדברים האלה כאן שמוצגים הם חמורים ביותר, ואני אלך מיד לבדוק את זה.

מל פולישוק-בלוך: האחריות היא של הרשות או שלכם?

רותם זהבי: האחריות הישירה לאחזקה של המוסד החינוך היא של הרשות המקומית.

רותם זהבי: אנחנו מסייעים.

רותם זהבי: אנחנו לא יכולים להתעלם אם יש מצב כמו שמתארים לנו כאן.

מל פולישוק-בלוך: אתם יכולים לסגור בית ספר?

רותם זהבי: בוודאי.

מל פולישוק-בלוך: עשית את זה פעם?

רותם זהבי: בוודאי.

רותם זהבי: הרבה מאוד פעמים.

רותם זהבי: במוסדות חינוך המנכ"לית רשאית, כמובן יש הליך מסודר לעניין הזה, אבל היא סגרה והיא סוגרת מעת לעת מוסדות חינוך שאינם ראויים, שיש בהם סכנות לילדים.

רותם זהבי: ודאי.

מל פולישוק-בלוך: מתי פעם אחרונה סגרתם מוסד?

מל פולישוק-בלוך: השנה.

רותם זהבי: השנה האחרונה סגרנו ארבעה, חמישה מוסדות חינוך.

מל פולישוק-בלוך: איפה?

מל פולישוק-בלוך: באיזה ערים?

רותם זהבי: בירושלים, אבל אני יכול להביא לכם דוגמאות, לא אחד ולא שניים.

רותם זהבי: אני לא בקיא בדיוק במספר, אבל מתוך זה יש את המספרים של מה הוקצה לעכו, ואני מקריא לך, שיהיה בפרוטוקול את המספרים, פחות או יותר.

רותם זהבי: במסגרת שיפוצי קיץ במהלך יולי אוגוסט 2004 הוקצו מאה שלושים ותשע אלף שש מאות חמישים ושתיים לשיפוצי קיץ במוסדות חינוך.

רותם זהבי: העיר מקבלת את זה.

רותם זהבי: ראש העיר והגזבר, ומנהל אגף החינוך החינוך מחליטים איך להקצות את הכסף הזה, לאיזה משימות וכולי.

מוחמד ברכה: אגב, הכסף הזה צבוע ייעודי או שיכול?

מל פולישוק-בלוך: בטח לחשבון נפרד - -

רותם זהבי: הוא נכנס לעירייה, לחשבון.

מוחמד ברכה: זה לא משכורות.

עזמי בשארה: הוא יכול להוציא אותו על דברים אחרים.

עזמי בשארה: הוא יכול.

מל פולישוק-בלוך: ככל שאני הבינותוי, הכסף שמיועד לחינוך, לא משנה כרגע אם זה משכורות או לקניית גירים, אמור להיכנס לחשבון נפרד, לצרכי חינוך.

רותם זהבי: לא, משכורות זה משהו אחר - -

מל פולישוק-בלוך: אני לא מדברת על משכורות.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על כספי חינוך.

מל פולישוק-בלוך: כשמשרד החינוך מעביר כסף,

מוחמד ברכה: גבירתי היושבת ראש, תני לי להגיד לך משהו.

מוחמד ברכה: בשבוע שעבר הגשתי שאילתא לשרת החינוך על כספי הורים, תשלומי הורים בלוד, שהלכו לבית הספר.

מוחמד ברכה: ובגלל שזה קשור עם העירייה, אז זה שקע בתוך העניין הזה.

מוחמד ברכה: תשלומי הורים.

מוחמד ברכה: זה לא כסף של משרד החינוך.

רותם זהבי: אני מציע שאת העניין הזה נברר עם ראש העיר.

רותם זהבי: אנחנו מזרימים את זה בבת אחת .

מל פולישוק-בלוך: אתם בדקתם את הסכום שאתם הזרמתם?

רותם זהבי: זה בנוי ככה: אתה מקבל חמישים אחוז, מעביר קבלות שביצעת, אתה מקבל חמישים אחוז נוספים.

מל פולישוק-בלוך: ואז אתם רואים שזה עבר לאן שצריך.

רותם זהבי: שזה בוצע.

רותם זהבי: כן.

רותם זהבי: עכשיו, היה סכום נוסף של בטיחות של מה שאמרת, שמונה עשרה מיליון, במסגרת הזאת הם קיבלו חמישים אחוז, ובמהלך דצמבר הם אמורים לקבל את החמישים אחוז הנוספים.

רותם זהבי: הסכום הזה, מדובר על שלוש מאות ושישה אלף שקלים, מאה חמישים ושלוש הם קיבלו באוקטובר, ובמהלך דצמבר, לאחר דיווח מסודר, הם אמורים לקבל מאה חמישים ושלוש.

מוחמד ברכה: אתה מדבר רק לצורך בטיחות.

דוד וסרמן: רק לצורך בטיחות.

דוד וסרמן: סך הכל השנה עכו קיבלה כארבע מאות וארבעים אלף ₪, לנושא בטיחות.

מוחמד ברכה: יש לך מושג מה הארבע מאות, אדוני מנהל המחוז, הארבע מאות שישים אלף שקל שאושרו לפיתוח ולבטיחות ועוד לא הועברו?

מל פולישוק-בלוך: הוא אמר את הסכום.

מל פולישוק-בלוך: מאה חמישים - --

מוחמד ברכה: ארבע מאות שישים ושמונה, ארבע מאות שישים ושנתיים – אני לא זוכר.

דוד וסרמן: כארבע מאות שישים אלף שקל.

דוד וסרמן: כן, מה השאלה?

מוחמד ברכה: למה זה היה מיועד?

דוד וסרמן: זה מיועד לנושא בטיחות למוסדות חינוך.

מוחמד ברכה: וזה לא הועבר.

דוד וסרמן: חלקו הועבר.

דוד וסרמן: חלקו הועבר.

מל פולישוק-בלוך: יש איזו אי הבנה.

מל פולישוק-בלוך: אתה מפרט עכשיו את אותם ארבעים - - -

מוחמד ברכה: יכול להיות שאני מבלבל בטיחות עם משהו אחר?

דוד וסרמן: אני מפרט את אותם ארבע מאות ארבעים אלף שקלים - --

מל פולישוק-בלוך: הוא אמר, חלק הועבר ועוד מאה חמישים ומשהו יועברו בדצמבר.

מל פולישוק-בלוך: כן?

דוד וסרמן: לאחר דיווח של העירייה.

מל פולישוק-בלוך: יועבר מה שלא הועבר, מאה חמישים ושישה אלף.

מוחמד ברכה: לא שמענו שהבעיה היא תקציבית, מעיריית עכו.

מוחמד ברכה: עוד אין טענה ש - --

רותם זהבי: עכשיו, אנחנו כבר רואים - - -

מוחמד ברכה: משרד החינוך מסייע - -

מל פולישוק-בלוך: מה הצרכים?

מל פולישוק-בלוך: אתה אומר, ארבע מאות וארבעים אתם מעבירים.

מל פולישוק-בלוך: מה הצרכים?

רותם זהבי: אני אינני יכול כאן לפרוש מהם הצרכים של העירייה.

רותם זהבי: ברור לחלוטין שהצרכים הם הרבה יותר מהסכומים האלה - -

מל פולישוק-בלוך: בתחום הבטיחות.

רותם זהבי: בתחום הבטיחות.

רותם זהבי: בודאי.

רותם זהבי: אני יכול להגיד לך, שלפני כמה שנים נעשה סקר במדינת ישראל, איזה צרכים למפגעי הבטיחות.

רותם זהבי: אז הגיעו נדמה לי למספרים של מיליארדים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מדברים על עכו.

רותם זהבי: יש לעירייה הערכה מסודרת בעניין הזה.

רותם זהבי: ופה אנחנו סומכים עליה במאה אחוז.

רותם זהבי: אני לא יכול לפרוש לכם.

מל פולישוק-בלוך: כשאתם עשיתם תוכנית עבודה, שלחת מישהו והוא בדק את כל המצב - -

רותם זהבי: סליחה, אני לא עושה תוכנית עבודה.

רותם זהבי: אנחנו מעת לעת דוגמים מוסדות חינוך ונמצאים בקשר עם העירייה כדי לראות שיש לה את תוכנית העבודה, ושהיא עשתה מיפוי מסודר, כי היא אחראית לטפל ולתחזק במפגעים, ולא משרד החינוך.

רותם זהבי: אנחנו מסייעים.

רותם זהבי: מנחים, ככל שניתן בעניין הזה.

רותם זהבי: הן באנשי מקצוע והן בתקציבים המועטים שמשרד החינוך יכול לתת לעירייה.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי, אני חושבת שזה שורש הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: כי מרוב אחראים הבטיחות לא מתבצעת.

מל פולישוק-בלוך: העירייה – בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אז היא צריכה להיות אחראית, ואף אחד לא ייקח את זה – ראש העיר עוד לא הגיע נכון?

נורית בן-שושן: ראש העיר לא יגיע, אבל אני מנהלת החת"ר בעיריית עכו ואני מייצגת אותו.

נורית בן-שושן: חת"ר – חינוך, תרבות רווחה בעיריית עכו.

נורית בן-שושן: ואני מייצגת את ראש העיר.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני מנסה לומר הוא, שאנחנו שומעים פה השכם והערב בחדר הזה שמשרד החינוך לא אחראי על זה ולא אחראי על זה, ולא אחראי על זה.

מל פולישוק-בלוך: אבל מה לעשות?

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך אחראי על תלמידים במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: וכל מה שקשור לתלמידים, גם אם זה משמרות הזה"ב, שזה שייך לתחבורה, וגם אם זה אחיות בריאות הציבור שזה משרד הבריאות, וגם אם זה בטיחות שזה שייך לרשות המקומית – זה ממש לא מעניין אותנו.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו רוצים שמשרד החינוך יהיה אחראי על.

מל פולישוק-בלוך: והוא ידאג שהמשרדים השונים יתפקדו כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: זה התפקיד שלו.

רותם זהבי: נכון.

רותם זהבי: זה מה שהוא עושה.

מל פולישוק-בלוך: אז כנראה שלא מספיק.

רותם זהבי: יכול להיות.

רותם זהבי: קודם כל, אנחנו לא מורידים את אחריות העל כמו שדיברת עליה.

רותם זהבי: אני בהחלט מסכים עם העניין הזה.

רותם זהבי: מנהל המחוז יכול לפרט את הדברים שהוא עושה, ודאי הוא מבטא את אחריות העל הזאת.

רותם זהבי: אבל המבנה הוא באחריות תחזוקתית ישירה.

רותם זהבי: אנחנו לא אומרים זה לא מעניין אותנו.

רותם זהבי: אנחנו מבקרים, חונכים, מסייעים במה שאפשר, מתוקף התודעה הזאת של האחריות.

רותם זהבי: ודאי.

רותם זהבי: אבל אם מחר עיריית עכו תרצה לעשות איזה בית לקשישים או כל תכלית אחרת, זאת אחריותה.

רותם זהבי: היא גם אחראית לתחזק אותו ולהסיר את המפגעים.

מל פולישוק-בלוך: זה סיפור אחר.

מל פולישוק-בלוך: יש לי עוד שאלה אליך, כי אתה עוד מעט צריך ללכת.

מל פולישוק-בלוך: אתה אמרת כל הזמן, אתם עושים מדגם.

מל פולישוק-בלוך: יש לכם תפוצה כל כך רחבה של מחוזות ואנשים בשטח, יש לכם מפקח בכל בית ספר הרי.

מל פולישוק-בלוך: למה צריך להיות מדגם?

רותם זהבי: צריך להבחין בין מערכת הפיקוח לבין מערכת מה שנקרא "מבדקי הבטיחות".

רותם זהבי: כמו המפקחים שיש במערכת החינוך היא שונה בכמות שלה ובהגדרה שלה מאשר יועצי הבטיחות שקיימים אצלנו בשטח.

רותם זהבי: אני מחזיק בסביבות שישה שבעה יועצים, שהם אמורים לכסות את כל השטח.

רותם זהבי: ויש לי תקציב מוגבל בעניין הזה לייעוץ.

רותם זהבי: ובעניין הזה ההגדרה היא מדגמית.

מל פולישוק-בלוך: ובמחוזות השונים אין - --

רותם זהבי: גם זה מתוקף האחריות.

רותם זהבי: זה גם כך מוגדר.

מל פולישוק-בלוך: אין אנשי בטיחות במחוזות?

רותם זהבי: יש במחוזות.

רותם זהבי: אבל כמה מחוזות, כמה מפקחים יש לו, וכמה יועצי בטיחות?

דוד וסרמן: יש אדם אחד שעוסק בנושא הזה עם יועץ בטיחות.

דוד וסרמן: כאשר אני שומע שיש איזו שהיא בעיה ביישוב מסוים, בבית ספר מסוים, אנחנו מיד מפנים אותו לשם, כדי שייתן לנו חוות דעת מקצועית.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, אתם ביזמתכם לא מחפשים את הליקויים.

דוד וסרמן: ביזמתנו אנחנו מסיירים סיורים רגילים, ואנחנו מחפשים דברים.

דוד וסרמן: אנחנו בדרך כלל עושים את הבדיקה לאישור מוסדות חינוך חדשים שנפתחים, לתת את האישור ואת הרישיונות.

דוד וסרמן: זה גם ילדים.

דוד וסרמן: כל בית ספר חדש שנפתח, אנחנו קודם כל לפני פתיחתו דואגים שאיש הבטיחות שלנו יבקר וייתן את האישור מצדו לפני שאנחנו מעבירים את האישורים.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה רק את התשובה של העירייה, משום שמר זהבי צריך לצאת, ואנחנו לא רוצים שירוץ מהר בדרכים, זה מסוכן.

מל פולישוק-בלוך: את יש לך כאן את ממונה הבטיחות הארצי.

מל פולישוק-בלוך: תאמרי לי את, כנציגת עיריית עכו, מה הצרכים שלכם, מה הליקויים, ומה אתם חושבים שאתם צריכים ממשרד החינוך?

נורית בן שושן: שמי נורית בן-שושן, אני מנהלת החת"ר בעיריית עכו.

נורית בן שושן: אני מייצגת את ראש העיר, מר שמעון לנקרי.

נורית בן שושן: בישיבה שישבנו אצל מנכ"לית משרד החינוך בשלושה בנובמבר העלינו את הבעיה הזו שהמבנים מאוד ישנים.

נורית בן שושן: וטענו שלא ייתכן שיהיה תקצוב שווה ליישובים חדשים, כמו למשל מודיעין, ובאותה מידה לעכו.

נורית בן שושן: הבעיות הן רבות מאוד.

נורית בן שושן: יש לנו מבנים עתיקים, גגות אסבסט עדיין קיימים בלפחות ארבעה בתי ספר , שאותם צריך להוריד.

נורית בן שושן: יש לנו מעבר לגגות האסבסט בעיות קשות מאוד בחצרות.

נורית בן שושן: ליקויי בטיחות - גדרות שאין בכל בתי הספר ואין בכל גני הילדים.

נורית בן שושן: הבעיות הן ממש רבות.

נורית בן שושן: בעיות צנרת, בעיות שירותים ישנים.

נורית בן שושן: אני בעצמי ניהלתי בית ספר לפני שנים, שבנו אותו על בניין ישן, עתיק, בן אולי ארבעים שנה.

מל פולישוק-בלוך: בעכו עתיק זה לא ארבעים שנה.

מל פולישוק-בלוך: זה ארבע מאות שנה.

נורית בן שושן: אנחנו לא מדברים על מורשת של חמשת אלפים שנה, אבל מבחינת בינוי של בתי ספר נוצרות בעיות בטיחות מאוד רבות.

נורית בן שושן: לצערי, נוצר מצב שבמשך השנים דבר שלא מטופל הנזק הולך ומחריף וגדל.

נורית בן שושן: אנחנו רואים את זה גם בבית ספר התומר, בית ספר נוסף במרכז העיר, בין הותיקים ביותר בעכו, שעמוד קונסטרוקציה צריך טיפול ונדרש שם סכום של מאה חמישים אלף שקל לפחות.

מל פולישוק-בלוך: יש לך הערכה, אם אנחנו רוצים לתקן בצד האופטימלי את כל הליקויים, אני מדברת על ליקויי בטיחות בלבד, לא בינוי ודברים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: מה ההערכה שלך?

מוחמד ברכה: אני רוצה לשאול שאלה נוספת.

מוחמד ברכה: גבירתי, לפני שמר זהבי יוצא, פה אמרו במשרד החינוך שהם העבירו את הכספים הנדרשים לבטיחות.

מוחמד ברכה: ושהבטיחות היא באחיות העירייה, אמנם היא ממומנת, מעבירים את הכספים אבל זה באחריות שלכם.

מוחמד ברכה: איפה העירייה עומדת בחובות שלה כלפי הנושא של הבטיחות, אם הכסף אכן הועבר כפי שדווח לנו.

נורית בן שושן: כל הכסף שהועבר לנו הועבר לטיפול בבעיות הבטיחות הכי קריטיות שעומדות בפנינו, כמו גדר כאן, שער כאן, חלונות, שאתה מגלה בבית ספר שלם ללא חלונות, טיפול באולמות ספורט שגם כן כלים וצריך לטפל בהם, חדרי כיתות, חדרי לימוד, שאתה צריך רק את האפשרות להכניס את הילדים, כי אחרת יועץ הבטיחות נועל בפניך את הדלתות.

מל פולישוק-בלוך: יועץ הבטיחות שלהם?

נורית בן שושן: לא.

נורית בן שושן: שלנו.

נורית בן שושן: גם לנו בעיר יש יועץ בטיחות, והוא עובר מבית ספר לבית ספר.

נורית בן שושן: יש לי פה דוגמה.

נורית בן שושן: הרי היום הדיון נקבע לנושא של המגזר הערבי, והבאתי את כל הנושא שלו.

נורית בן שושן: הוא עבר על כל בתי הספר והביא את כל בעיות הבטיחות במגזר.

נורית בן שושן: אני רוצה לציין רק שבתי הספר בעכו היהודיים הם במצב בחלקם הרבה יותר קשה מאשר בתי הספר במגזר הערבי, ואני גם אסביר מדוע.

נורית בן שושן: במשך שנים רבות המגזר הערבי, לצערנו, לא ניתן לו מה שמגיע.

נורית בן שושן: ובשנים האחרונות אנחנו עוסקים באפליה מתקנת.

נורית בן שושן: לכן, מרבית התקציבים בעצם נופלים במגזר הערבי.

נורית בן שושן: כי בית הספר החדש שנבנה, אל מנרה, הופנה לשם עשרה מיליון שקל, כאשר מקופת עיריית עכו הופנו מיליון וחצי שקל נוספים.

מל פולישוק-בלוך: אתם בקשר?

נורית בן שושן: אני ראיתי אותו לפני שבועיים במשרד החינוך בנצרת.

נורית בן שושן: הכרתי לראשונה.

מוחמד ברכה: הכספים שאתם מצפים להם ממשרד החינוך אתם מקבלים לפני שהוא יוצא.

נורית בן שושן: אנחנו מקבלים, אבל הם לא עונים על שום צורך.

מל פולישוק-בלוך: אתה מדבר על עשרה מיליון.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה, זה בין חמישה לעשרה אחוז ממה שהם צריכים.

נורית בן שושן: בודאי.

חאלד עבד אלחמן: אבל דיברו פה על העניין של אסבסט.

חאלד עבד אלחמן: ידוע היום, גם ממשרד הבריאות, אסור להיות בבתי ספר חדרים עם אסבסט.

חאלד עבד אלחמן: זה לא תיקון.

חאלד עבד אלחמן: זה כבר בניה מחדש.

מל פולישוק-בלוך: אדוני הנכבד, אנחנו לא רוצים לעכב אותך.

מל פולישוק-בלוך: מה שיהיה לנו להעביר נעביר באמצעות המחוז.

נורית בן שושן: אני גם רוצה לומר לו, שלמרות שיוצאת הרשאה, משרד הפנים עדיין צריך לאשר את התב"ר והכסף לא מגיע אלינו מיידית כאשר אתם מעבירים אותו לבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו עכשיו חוזרים למסלול היותר נכון של הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: בגלל האילוץ - -

דוד וסרמן: בנושא הזה אפשר להוסיף משפט קצר?

דוד וסרמן: התקיימה ישיבה לפני כחודש ימים אצל המנכ"לית בנושא עכו.

דוד וסרמן: באותה ישיבה שנורית מקודם דיברה עליה.

דוד וסרמן: ואז, לאור הבעיות והקשיים שהעלתה עיריית עכו בנושא הזה אני מצטט מהפרוטוקול של הישיבה , ואומרת המנכ"לית: בשנה הבאה נוסיף פקטור נוסף של עיר ותיקה וגילאי בתי ספר בנושא של הליקויי בטיחות.

דוד וסרמן: כלומר, זה יהיה פקטור נוסף לגבי הנושא הזה של הקצאת תקציבים של המשרד לגבי שיפוצי קיץ.

מל פולישוק-בלוך: בית הספר שאני התייחסתי אליו במקום מגוריי הוא גם כן ענתיקה.

מל פולישוק-בלוך: אז לכן אותה בעיה.

מל פולישוק-בלוך: ברור שבניין שהוקם לפני שישים שנה - --

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ניתן לך עוד אפשרות להתייחס.

מל פולישוק-בלוך: יש לנו כאן משני צדי השולחן אנשים שיש להם אותה מטרה, זה ההורים והעירייה, ומשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: זה המשולש.

מל פולישוק-בלוך: וכולנו בעצם באותה סירה, כי המטרה אותה מטרה.

מל פולישוק-בלוך: יחד עם זאת, לפעמים סביב שולחן אחד בוועדת החינוך, בכלל בוועדות בכנסת, אנחנו נתקלים כל יום שאנשים שלא מוצאים שפה משותפת או לא נפגשים אחד עם השני, פה הם נפגשים לפעמים בפעם הראשונה.

מל פולישוק-בלוך: לכן שאלתי אותך אם גם פגשת אותו.

נורית בן שושן: אפילו נתנו יד.

מל פולישוק-בלוך: אז אני לא אומרת שזה המקרה, אבל אני אומרת שזה קורה לנו הרבה.

מל פולישוק-בלוך: נציג ההורים בבקשה.

חליל עמר: אני עמר חליל, אני ראש ועד בשני בתי ספר יסודיים שמכילים אלף שש מאות תלמידים.

חליל עמר: ויש לנו איחוד ועדי הורים שמכיל ארבעה קבוצות, גנים, יסודי, תיכון, חטיבת ביניים, שבשמו הליקויים עברו את המאה במספר, והדברים והקשיים היומיומיים שאנחנו מתמודדים אתם כאנשי שטח שעובדים במיידי ועוקבים, לוקחים השראה מהילד עצמו, לפני החוזרים ולפני הניירת.

חליל עמר: אנחנו מבקרים הרבה בבתי חולים, די הרבה בבתי חולים עקב פציעות של ילדים, עקב תאונות דרכים של שני ילדים - -

מל פולישוק-בלוך: יש אחיות בבתי הספר?

חליל עמר: אחות אחת שהיא בחצי משרה לשני יסודי.

חליל עמר: ופסיכולוג גם בחצאים אנחנו מדברים.

חליל עמר: כשהספרייה שסמוכה לבית הספר, המקום של ילדנו במרתף ליד השירותים, מעליהם יש את הספרייה הענקית שהילד שלנו אינו מגיע אליה.

חליל עמר: ועוד דברים נקרעים מתוך האפליה המתקנת לצערי.

עזמי בשארה: אנחנו פרשנו כאן בפירוש.

חליל עמר: אני מחדד את הדברים.

עזמי בשארה: תפרוש את הבעיות, הצפיפות וכולי.

חליל עמר: אני הייתי בכניסה של מעבר חצייה אחד לשלושת אלפים, ואני נכנס לבתי הספר אחד אחד, ושם אני אומר, שהאכלוס של בית הספר החדש שנבנה מיועד אולי לארבע מאות, יש בו שבע מאות, וזה הערכות וזה מדויק וזה מה שבפנים.

חליל עמר: כיתות עם ארבעים תלמידים.

חליל עמר: כשאני מבקש מהגברת עזרה לכיתות אלף בית יש לי תקציב לארבע מאות שיעורים לגימל, דלת, הא, היא אומרת להשתמש בכסף של גימל, דלת, הא אחרי תשובה שלישית.

חליל עמר: זאת אומרת, קשר ראשון שאין אפשרות ואין תקציב, קשר שני אחרי חודש או מצאנו ארבע מאות שעות ואני משתמש בהם אבל למשהו אחר, אני מדבר כבר על דרישה - - -

חליל עמר: לעומת הקטע הזה, המתחם שמכיל שלושת אלפים הוא משהו של עשר, שתים עשרה מכסימום דונם, כשאני רואה תלמיד יוצא מהכיתה שלו ורץ קילומטר אחד, ולפעמים יוצא ממתחם בית הספר בשביל שיעורי התעמלות, ואני מדבר על תיכון אורט, והכל פג תוקפו.

חליל עמר: הכל נגמר.

חליל עמר: לא בניין שאפשר לשמר ולשפץ, ממה שלמדנו בעתיקה חמשת אלפים שנה, בניין יפה שאפשר עוד ללמוד.

חליל עמר: יצאנו משם לבניינים שהם יבילים.

חליל עמר: והיבילים האלה במקביל לבתי ספר אחרים בעכו, במקום שבע מאות שיש לי בבית ספר, בבתי ספר אחרים שביקרתי לא מזמן –

מל פולישוק-בלוך: למה אתה חושב שלא עושים את זה?

חליל עמר: אני לא חושב.

חליל עמר: זה לא במחשבה.

מל פולישוק-בלוך: יש איזה נימוק?

מל פולישוק-בלוך: אתה שמעת?

חליל עמר: כנראה שראיתי בכרמיאל ארבעה בתי ספר שבנו שתיים וזה חסך הרבה כספי ציבור, חשבתי בכיוון הזה.

חליל עמר: וזה לא עולה בקנה אחד כנראה - -

מל פולישוק-בלוך: קיבלת תשובה מראש העיר?

חליל עמר: לא.

חליל עמר: עד עכשיו לא התייחסו גם להרבה נושאים חוץ מאשר אני מעלה את הנושא כרגע בוועדה, וזה פותר במהירות הרבה דברים.

מל פולישוק-בלוך: עשרים ושלושה אנחנו בחודש - --

חליל עמר: WELCOME, אני רושם לי את זה.

חליל עמר: בעשרים ושלושה אנחנו נחכה לכם.

עזמי בשארה: אגב, גם מאגף הבטיחות יבקרו.

חליל עמר: השאלה אם בעשרים ושלושה הילדים כבר לא בחופשה.

קריאה: יוצאים בעשרים ושלוש.

קריאה: זה יום אחרון.

מל פולישוק-בלוך: עשרים ושלושה אנחנו בנהריה.

עזמי בשארה: אני בעד שנקיים את הביקור מוחמד, אפילו אם הילדים לא יהיו.

עזמי בשארה: בעד שנבקר את הביקור.

מל פולישוק-בלוך: תראו, אין מה לעשות - -

עזמי בשארה: אתם תראו את הצפיפות.

עזמי בשארה: ממש תראו את הצפיפות.

עזמי בשארה: אני בעד שתבואו כשהילדים יוצאים לכביש.

חליל עמר: לפגוש גם את הצוות החינוכי.

מוחמד ברכה: אני בטוח שכולנו מעדיפים שהביקור יהיה ביקור חי - - -

מל פולישוק-בלוך: בעשרים ושלישי אנחנו בנהריה.

מל פולישוק-בלוך: אולי אנחנו נראה, רק לעבור ליד בית הספר הזה כדי לראות – יכול להיות שנצא חצי שעה או שעה קודם.

מל פולישוק-בלוך: נצא שעה קודם.

מל פולישוק-בלוך: בסדר?

חליל עמר: אני רוצה לחזור לנושא של עריקת תלמידים ונושא פדגוגי.

חליל עמר: אני בא ואומר, הכמות הזו, אי אפשר לעשות עליה את הניסיונות עד התקופה הבאה ועד עוד יום, למה סבלנו את הימים האלה, ואת התוצאות רואים בכביש וברחוב בעכו ובסביבה.

חליל עמר: ההמלצה שלי - - אנחנו קיבלנו גם בגנים, שלושה גנים יבילים, שלושה גנים שנהרסו במבנים ישנים גם הם יבילים, ואנחנו קיבלנו אותם ועדיין הם לא מושלמים.

חליל עמר: ואמרו לי שיש אישורים, וביקשתי לפקסס לי אישורי אכלוס מכבי אש, וזה ילדים, והכנה לכיתה א' שישבו בבית חודש, ושלושה חודשים מירמרנו אותם ביחד עם עיריית עכו ועם כל הסחבת שהיתה, ועם כל העניין של הכספים ולא כספים.

חליל עמר: ואם נדבר על הפנים בתוך תיכון יסודי שתיים ועוד גנים, יש עוד גנים שמצבם עדיין בלתי אפשרי, בלתי נסבל, ואין להם אישורים לא לאכלוס ולא לבטיחות.

חליל עמר: מבחינת הלימוד נמצאות שם מחליפות, לא המורה האם, כי היא לא נמצאת בימי שישי, ולא מעניין אותה הגעת ילדים או לא לפעמים, וזה משהו שצריך בדיקה יסודית, ביקורתית.

חליל עמר: הרי אם לא נדאג לילד מהגן אנחנו נקבל אותו בכיתה אלף לא מסודר, ואז ממשיך עם זה עד התיכון, וזה דברים שקורים לחלק מהילדים בגלל חוסר אפשרויות.

מל פולישוק-בלוך: היית מעדיף שישימו יותר משקל על הגיל הרך?

מל פולישוק-בלוך: גני הילדים?

חליל עמר: מתחיל משם.

מל פולישוק-בלוך: אתה מרגיש שלא שמים יותר מדי משאבים שם, משרד החינוך.

חליל עמר: אני עם ארבעים ילדים בכיתה אלף למשל, ואז אני בוחר ילדים שאני הייתי צריך להיות עם רשימה מראש, מדברת על כמה מהם שהם מיוחדים לצורך לימוד מיוחד.

חליל עמר: אני רוצה בית ספר מיוחד בעכו, בסופו של דבר.

מל פולישוק-בלוך: יש בית ספר מיוחד.

חליל עמר: הוא לא מאכלס את המגזר.

מל פולישוק-בלוך: החינוך המיוחד זה רק ליהודים?

חליל עמר: אם אנחנו נדבר על בטיחות אנחנו נתרחק מהעניין הישיר.

חליל עמר: אם אנחנו נפתח עוד שני בתי ספר יסודיים ועוד אחד תיכון, אנחנו פותרים את הבעיה.

חליל עמר: אין לנו שום בעיה אחרת חוץ מאשר לדבר על הנושא, והמתחם שהוא כל הזמן חייב רק במתחם הזה.

חליל עמר: רק צמוד לחומה ורק צמוד לעתיקה, כביכול.

חליל עמר: אנחנו לא מקובלים מחוץ לתחום של חומות עכו, וזה משהו שלא מביא הרגשה נוחה ונעימה, וזה משהו שלא מזיז ולא תורם לדו קיום שהוא נמצא בידיים טובות עד עכשיו.

קריאה: המילה המגזר אני מתנגד.

מל פולישוק-בלוך: המגזר הערבי, למה?

חליל עמר: לא נורא.

חליל עמר: אז אם אנחנו נדבר על המגזר הערבי בקטע של קיפוח, אז הוא עדיין לא הגיע לשלב אלף בקטע של אפליה מתקנת שמתקיימת.

חליל עמר: אבל אני בא ואומר, כל הכבוד לזה שהזיזו דברים, ההזזה הזו לא באה משום דבר, לא באה מריק, באה מבעיות פיזיות.

חליל עמר: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

קריאה: יש גם מנהלי בית ספר, אני מזכיר ליושבת ראש הוועדה.

מל פולישוק-בלוך: איפה אתה היית שם את הדגש על הליקויים או על החוסרים, או שהכל טוב, אולי באמת הכל טוב אצלכם?

אוסמה עבד אלפאתח: לא.

אוסמה עבד אלפאתח: תמיד תמצאי, אם את מחפשת, ואם את מנהלת עם ראייה כזאת די טובה.

אוסמה עבד אלפאתח: כעיקרון הבעיה שלי היא של כיתות אלף בית.

אוסמה עבד אלפאתח: יש לי מאה עשרים תלמידים של ארבעים תלמיד בכל כיתה.

מל פולישוק-בלוך: מאה עשרים תלמידים רק?

אוסמה עבד אלפאתח: לא, כיתה אלף בית רק.

אוסמה עבד אלפאתח: זה ממש כיתות סתומות.

מל פולישוק-בלוך: ומה הפריע לפתוח עוד כיתה?

אוסמה עבד אלפאתח: השעות הן פר תלמיד ולא פר כיתה כמו שהיה בעבר.

מל פולישוק-בלוך: עדיין העירייה יכולה להקצות עוד כיתה.

אוסמה עבד אלפאתח: אם יקצו עוד כיתה אין לי מקום לאכלס אותה.

אוסמה עבד אלפאתח: כיתות האם ממש מלאות, מאוכלסות.

מל פולישוק-בלוך: כמה תלמידים יש אצלך?

אוסמה עבד אלפאתח: שש מאות שבעים תלמידים בשטח של אלפיים חמש מאות מטר רבוע.

חליל עמר: על קומות.

חליל עמר: לא על משטח.

מל פולישוק-בלוך: כמה כיתות יש אצלך?

אוסמה עבד אלפאתח: שש עשרה כיתות אם.

חליל עמר: המשטח שם לא עונה לצרכים.

חליל עמר: אין אפשרות להוציא את הילדים לשירותים.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך מקבל?

מל פולישוק-בלוך: הנתונים נכונים לפי מה שאתה יודע?

דוד וסרמן: לא בדקתי את הנתונים, אבל אני משער שאוסמה מדווח בדיוק מה שקורה.

מל פולישוק-בלוך: אני משוכנעת שהוא מדווח בדיוק.

דוד וסרמן: זה עומד בתקן.

דוד וסרמן: התקן הוא הרי תקן פר ילד.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת על זה שיש כאן תשע עשרה כיתות על אלפיים חמש מאות מטר מרובע, שש מאות שבעים תלמידים, ואני - - -

אוסמה עבד אלפאתח: אלפיים חמש מאות מרובע קומות.

אוסמה עבד אלפאתח: זה לא אלפיים חמש מאות מרובע.

מל פולישוק-בלוך: ואני מדמיינת לי את מה שראיתי בלוד.

מל פולישוק-בלוך: זה בטח בדיוק אותו דבר.

נורית בן שושן: זה שטח בנוי.

מל פולישוק-בלוך: הצפיפות של בית הספר, פותחים בית ספר חדש וכבר שפותחים אותו – כמה זמן הוא?

מל פולישוק-בלוך: ממש חדש.

דוד וסרמן: אחת הבעיות של בניית בית ספר חדש בעיר עכו התעכבה לאורך שנים בנושא של מציאת קרקע למקום לבניית בית ספר חדש.

דוד וסרמן: זה היה אחד הדברים שעיכבו שנים רבות מאוד את הנושא הזה.

דוד וסרמן: כשסוף כל סוף איתרו שטח, ככל שאיתרו אותו, שם בנו את בית הספר.

דוד וסרמן: אנחנו כיום רוצים לבנות בית ספר נוסף חדש בעיר עכו למגזר הערבי.

דוד וסרמן: תיכון.

דוד וסרמן: יש פרוגרמה והכל.

דוד וסרמן: יש לנו בעיה של מציאת קרקעות, איתור קרקע מתאימה בעיר עכו כדי לעשות את הבינוי.

מוחמד ברכה: חיל הים ומעון הגליל.

מוחמד ברכה: זה מוכן.

מוחמד ברכה: צריך לעשות מאמץ.

מוחמד ברכה: שלוש שנים אנחנו מדברים על זה.

דוד וסרמן: אבל אתה יודע שהיו בעיות עם הקרקע, היו בעיות לפנות שם את בית הספר של חיל הים.

דוד וסרמן: היו קשיים.

דוד וסרמן: לאט לאט הבעיות נפתרו.

דוד וסרמן: זה לא הולך מהיום למחר.

דוד וסרמן: ואנחנו כעת בנויים, יש לנו פרוגרמה לבניית בית ספר חדש בעיר עכו.

קריאה: אגב, ראש העיר הבטיח שבמהלך השנה הקרובה הבניין הזה יהיה גמור.

ואסל טאהא: בעיר עכו בתוכנית המתאר לא נתתם שטח, שטח קצת מרוחק מהמתחם הזה.

ואסל טאהא: אין שטח בכל העיר עכו, בכל המתאר?

דוד וסרמן: זה עיריית עכו צריכה.

עזמי בשארה: ודאי שיש.

עזמי בשארה: היה גם שטח - - -

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להחזיר את הסדר לישיבה.

מל פולישוק-בלוך: סליחה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להחזיר את הסדר.

מל פולישוק-בלוך: אדוני, יש לך מה להוסיף לגבי הצפיפות?

מל פולישוק-בלוך: כרגע לא.

מל פולישוק-בלוך: אז בבקשה.

נורית בן שושן: אני רוצה להתייחס למספר נקודות שמר חליל, יושב ראש ועד ההורים העלה.

נורית בן שושן: דבר ראשון, לגבי צפיפות בכיתות.

נורית בן שושן: אכן, אמת ויציב.

נורית בן שושן: יש בכיתות אלף בית מאה ארבע עשר ילדים ומאה שנים עשר ילדים בשלוש כיתות, דבר שהוא לא קל.

נורית בן שושן: אבל ביקשו מאתנו סייעת, אני אמרתי לו שבמסגרת תוכניות החומר הופנו לבתי הספר הערביים שעות אפקטיביות.

נורית בן שושן: אנחנו מדברים על אלף שלוש מאות שבעים שעות שהופנו השנה לסקטור הערבי.

נורית בן שושן: ואמרתי שאם מנהל בית ספר, כשיש לו בעיה בסולם עדיפות, סביר להניח שחלק מהשעות שלו יופנו לטיפול בעניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נכון.

מל פולישוק-בלוך: זה אני לא מסכימה אתך.

מל פולישוק-בלוך: עירייה יכולה להחליט מה שהיא רוצה בעניין הזה.

מל פולישוק-בלוך: נכון, התקציב הוא פר ילד.

מל פולישוק-בלוך: אבל העירייה יכולה להחליט שבכיתה יהיו עשרים וחמישה ילדים.

מל פולישוק-בלוך: היא פשוט צריכה לעשות עוד כיתה.

מל פולישוק-בלוך: אם יש בית ספר או מעון או איזה שהוא מוסד ממלכתי ציבורי בסמוך, והוא עומד ריק, או אם לעירייה - אני בטוחה שלעירייה יש עוד כמה מוסדות, כמו ששמענו יש בתי ספר שהם חצי ריקים – יש מן תחושה, רק ממה ששמענו בשעה האחרונה, שאין כאן ממש תוכנית עבודה יסודית ורצינית בעיר עכו בהיבט של מערכת החינוך.

נורית בן שושן: את באמת העלית את הנקודות החשובות ביותר לעניין.

נורית בן שושן: אנחנו בונים עכשיו תוכנית אב לחינוך.

נורית בן שושן: והחינוך הערבי הוא חלק מאוד נכבד במסגרת התוכנית הזאת.

נורית בן שושן: אני רוצה לציין שהעבודה נעשית בכל המנהלים ואנשי הציבור שותפים לוועדה הזו, ואנחנו עובדים על העניין.

מל פולישוק-בלוך: מתי זה יהיה מוכן?

נורית בן שושן: בפברואר.

נורית בן שושן: בסוף פברואר אנחנו אמורים להניח את התוכנית על השולחן ולפעול לפיה, כי יש לנו שם גם נושא של אזורי רישום ועוד נושאים שאנחנו חייבים לתת עליהם את הדעת ולקבל את ההחלטות.

מל פולישוק-בלוך: מתי הפעם האחרונה שעשו תוכנית אב לחינוך בעיריית עכו?

נורית בן שושן: אני לא יודעת.

נורית בן שושן: לא שזכור לי.

נורית בן שושן: לא שזכור לי.

נורית בן שושן: אין לי מושג.

נורית בן שושן: אבל בכל אופן, עשר שנים לפחות.

נורית בן שושן: לפחות.

נורית בן שושן: אבל לגבי העניין הזה של צפיפות בבתי ספר, באל מנרה, אני עדיין לא הייתי בתפקיד, אבל העבירו ילדים מבית הספר אל עמל.

נורית בן שושן: היום בבית הספר אל עמל יש כיתות ריקות.

נורית בן שושן: פשוט כיתות ריקות.

נורית בן שושן: והעברה וחלוקת הילדים נעשתה לא נכון.

נורית בן שושן: כי לדעתי היו צריכים להעביר שתי כיתות מקבילות ולהשאיר בבית הספר אל עמל יותר ילדים, ואז לא היתה לנו בכלל בעיה של צפיפות.

ואסל טאהא: קרוונים?

נורית בן שושן: לא קרוונים.

נורית בן שושן: אין קרוונים בבית ספר אל עמל.

נורית בן שושן: בבית ספר אל עמל יש כיתות ריקות נכון להיום.

נורית בן שושן: אני לא הייתי שותפה לחלוקה להעברת הילדים, אני לא יכולה לתת תשובות.

נורית בן שושן: אפשר לבדוק את זה אצל ראש העיר.

נורית בן שושן: מה שעשו, פשוט חלקו חצי חצי, וזה לא נכון.

נורית בן שושן: כי בית ספר אל עמל יש בו הרבה יותר חללי כיתות ולכן לא היתה צריכה להיווצר בעיה כזאת.

נורית בן שושן: ואנחנו גם על זה חושבים במסגרת תוכנית האב.

חליל עמר: חייב להיות עמוס גברת?

חליל עמר: אי אפשר לעשות מעבדות, גברת?

חליל עמר: לפתח את הילדים?

נורית בן שושן: אבל יש שם קומה שלמה של כיתות ריקות.

נורית בן שושן: יש עדיין כיתות ריקות, ממש ריקות, נעולות, שאין מה לעשות בהן, בבית ספר אל עמל.

חליל עמר: זה לא תואם מגורים של אנשים, זה לא אזורי מגורים.

נורית בן שושן: זה לא אזור מגורים, זה קריית חינוך.

חליל עמר: אבל למה זה אזורים במגזר היהודי ולא אזורים במגזר הערבי?

נורית בן שושן: הלוואי ובית הספר שלי היה ממוקם שם.

נורית בן שושן: עכשיו לגבי העניין הזה.

נורית בן שושן: בית הספר אמור להיות מוקם תוך שנתיים, ואנחנו אמורים, אנחנו רוצים להקים שם - - -מה שקורה עם מעון הגליל, הוא על שטח שהוא לא מאפשר להקים בית ספר, לא חטיבת ביניים ולא חטיבה עליונה, כי הוא קטן מדי.

נורית בן שושן: הפרוגרמה מתאימה רק לבית ספר יסודי.

נורית בן שושן: לכן ישנה מחשבה, היא לא סופית והיא לא סגורה, להעביר את הילדים מבית הספר אל עמל לבית הספר היסודי שייבנה, את בית הספר אל עמל לייעד לחטיבת הביניים ולחטיבה העליונה, לסלק את כל המבנים היבילים כרגע שאנחנו מעונינים מאוד להיפטר מהם.

חליל עמר: הקצב של הגידור, שלושה חודשים.

נורית בן שושן: אני מבקשת לתת לי לדבר.

נורית בן שושן: אני הקשתי לך, אתה תקשיב לי אדוני.

נורית בן שושן: הנושא הזה של גני הילדים.

נורית בן שושן: עד סוף התהליך היתה שם בעיה עם כיבוי אש שלא קיבלו שכר, אתם יודעים מה מצב הרשויות, ולא רצו לתת לנו אישור, ואנחנו לא עצמנו עיין.

נורית בן שושן: נפגשנו עם המגזר, עם ועדי ההורים, אפילו עד חצות, וישבנו ודיברנו והסברנו, והגנים לא אוכלסו בגלל הלחץ אלא בגלל העבודה שלנו.

נורית בן שושן: אתם השבתתם בסוף התהליך, דבר שהוא לא מקובל.

נורית בן שושן: מעבר לזה, השביתו פה בית ספר חטיבת ביניים, חטיבה עליונה, בתי ספר יסודיים, שזה בזבוז שעות לימוד.

חליל עמר: כמה זמן הילדים בבית, גברת?

חליל עמר: מאה וחמש עשרה ילדים.

מל פולישוק-בלוך: כמה זמן היתה השביתה?

נורית בן שושן: תשאלי אותו.

חליל עמר: מאה וחמש ילדים אתם סילקתם לבית.

חליל עמר: כמה זמן.

נורית בן שושן: היא לא היתה יום אחד.

נורית בן שושן: אבל הסתיימה.

נורית בן שושן: יומיים, כפול מספר הילדים, כפול מספר השעות -

חליל עמר: גברת, אנחנו עוד נבקש את הפיצוי של הילדים הללו שניזוקו ביציאתם מהמקומות הנכונים למקומות לא נכונים.

נורית בן שושן: אני רוצה לסיים.

נורית בן שושן: יש עוד נושא.

נורית בן שושן: לגבי איחוד בתי הספר.

נורית בן שושן: בעכו אוחדו שני בתי ספר יהודיים בעקבות הידלדלות האוכלוסייה בעיר, ואנחנו עדיין חושבים בעניין הזה, יש לנו מחשבות בבדיקה, כך שהפתרון הוא לא איחוד של בתי ספר יהודיים על מנת לפתוח בתי ספר ערביים.

מל פולישוק-בלוך: יש בתי ספר מעורבים?

נורית בן שושן: לא.

נורית בן שושן: אבל אם יש תלמידים בודדים בסקטור הערבי שבאים להירשם, מקבלים אותם בזרועות פתוחות.

מל פולישוק-בלוך: למה כמדיניות אין בתי ספר משותפים?

נורית בן שושן: לא היתה מדיניות כזאת.

נורית בן שושן: אבל אני יודעת שעם הילדים שלי למדו ילדים ערבים בכיתות מגיל גל ועד - - -

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת פעם שלישית: למה אין לעיריית עכו מדיניות לחבר בין האוכלוסיות?

נורית בן שושן: אין לנו דבר כזה.

נורית בן שושן: אין לי תשובה.

חליל עמר: אני יכול לענות.

מל פולישוק-בלוך: את ראש מחלקת חינוך.

נורית בן שושן: אני ראש מחלקת חינוך חמישה חודשים גבירתי.

מל פולישוק-בלוך: זה לא משנה.

נורית בן שושן: עד עתה לא היתה מחשבה כזאת.

נורית בן שושן: אבל מה שכן, כל הפעילויות בנושא של הדו קיום הן מאוד רציניות.

נורית בן שושן: נעשות הרבה פעילויות בנושא של דו קיום.

נורית בן שושן: יש שיתוף פעולה בין בתי ספר של יהודים וערבים, תוכניות לימודים ביחד, פעילויות ביחד, ויעידו על כך מנהלי בתי הספר שנמצאים פה, ורק לפני שבוע היינו בפעילות משותפת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להשלים מילה קטנה באמצע.

מל פולישוק-בלוך: לא רק.

נורית בן שושן: לא רק.

נורית בן שושן: או.

נורית בן שושן: קיי.

נורית בן שושן: לא רק.

נורית בן שושן: אבל יש שם הרבה בעיות שאני לא אניח אותן כרגע כאן על השולחן כי זה לא המקום.

נורית בן שושן: בכל אופן, אנחנו מקימים ועדה ציבורית לעניין החינוך הערבי, ואנחנו נבדוק מה קורה מבחינת ההישגים.

מל פולישוק-בלוך: למה אתם צריכים את רשת אורט, משרד החינוך לא טוב?

נורית בן שושן: גם.

נורית בן שושן: גם משרד החינוך וגם רשת אורט.

נורית בן שושן: ברשת אורט יש לה הצלחה מאוד טובה.

דוד וסרמן: כדי לטפל בנושא של המעברים, מכיוון שהחטיבה העליונה היא בידי רשת אורט, העברנו את הכל ביחד, יש לנו פיקוח משותף.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו זה נשמע יותר טוב.

נורית בן שושן: מבחינה פדגוגית אנחנו מעבירים תקציבי ענק, עתק.

נורית בן שושן: בשנה שעברה העברנו חצי מיליון שקל לצורך תוכניות פדגוגיות, רבע מיליון שקל לצורך שיפוצים ובטיחות.

מל פולישוק-בלוך: זה לא אומר לי כלום.

מל פולישוק-בלוך: מה התקציב בכלל של החינוך בעיריית עכו?

נורית בן שושן: התקציב של החינוך בעיריית עכו, עד עכשיו הוא היה עם תוכנית אופק, כשבעה עשר מיליון שקל שהועברו במסגרת אחד עשר היישובים.

נורית בן שושן: לצערנו, הופסקה תוכנית אופק, ואנחנו היום מנסים להיפגש עם ראש הממשלה, עם כל מה שיש לו על סדר היום הלאומי.

נורית בן שושן: אנחנו מנסים להחזיר את התוכנית אלינו לעיר, כי במסגרת תוכנית אופק הושגו הישגים אדירים במגזר היהודי ובמגזר הערבי.

נורית בן שושן: אני יכולה להציג פה תוכנית של משיגי תעודות הבגרות, שהיתה לנו ממש קפיצה של מספר הילדים הזכאים לקבלת תעודות בגרות.

נורית בן שושן: והנה מר חג'וג' פה.

נורית בן שושן: הגענו לחמישים וארבעה אחוז – חמישים ושניים אחוז, כמעט זהה למגזר היהודי.

קריאה: חמישים ושניים אחוז מהניגשים או מהשכבה?

נורית בן שושן: מכלל התלמידים.

נורית בן שושן: יש שיפור.

נורית בן שושן: יש שיפור.

נורית בן שושן: תוכניות מניעת נשירה שפעלו בבתי הספר, הורדנו את אחוז הנשירה משנים עשר אחוז לארבעה אחוז, דבר שהוא יוצא מן הכלל.

נורית בן שושן: היום בבתי הספר יש לנו בעיה עם תוכנית אופק.

מל פולישוק-בלוך: על איזה סכומים מדובר?

נורית בן שושן: שבע עשרה מיליון זה תקציב כולל, תקציב החינוך בעיר.

מוחמד חג'ג': הופסקה תוכנית אופק, אבל אורט נתנו לנו - - -

מל פולישוק-בלוך: העירייה הפסיקה?

נורית בן שושן: לא.

נורית בן שושן: ודאי שלא.

מל פולישוק-בלוך: אז אני שואלת כמה כסף מדובר?

מוחמד חג'ג': אורט נתנו לנו תחליף לשעות האלה.

מל פולישוק-בלוך: אז כמה יש היום במקום השבעה עשר מיליון?

נורית בן שושן: ממש מעט מאוד.

מל פולישוק-בלוך: כמה היום תקציב 2005 עומד?

נורית בן שושן: 2005 אני עדיין לא יודעת.

נורית בן שושן: אני עדיין לא יודעת כמה עומד, כי עדיין לא הגיעו כל התקציבים.

נורית בן שושן: אני עדיין לא יכולה לומר.

נורית בן שושן: מה שכן, יש לי מיליונים בודדים לצורך כל התוכניות החינוכיות בעכו, בערך כשלושה מיליון, דבר שלא מכסה את הכל.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, במקום שבעה עשר יש שלושה?

נורית בן שושן: בערך.

מל פולישוק-בלוך: השבע עשרה היה תקציב מערכת החינוך בעכו או השבע עשרה מיליון זה היה רק אופק?

נורית בן שושן: רק אופק.

מל פולישוק-בלוך: אני שאלתי אותך מה תקציב מערכת החינוך, כמה עיריית עכו - --

נורית בן שושן: אני לא יודעת לשנת 2005.

מל פולישוק-בלוך: כמה היה ב-2004?

נורית בן שושן: ב-2004 עדיין אין לי את כל הנתונים.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בדצמבר 2004.

מל פולישוק-בלוך: את לא יודעת מה התקציב שלך ב-2004?

נורית בן שושן: אין לי את הנתונים המדויקים.

נורית בן שושן: אני לא אזרוק לחלל האוויר סתם מספרים לא מדויקים.

מל פולישוק-בלוך: טוב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נעצור פה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

גאלב מג'אדלה: שמענו סקירה מאלפת ומעניינת מכל הצדדים.

גאלב מג'אדלה: אני יכול לומר שאנחנו מתברכים בהורים שיש להם רצון עז למעורבות ולאחריות כלפי הילדים שלהם.

גאלב מג'אדלה: ואני הייתי ממליץ לעיריית עכו ולגברתי לנצל את המעורבות הזאת ואת הרצון הזה כדי לשפר את המצב.

גאלב מג'אדלה: אין לנו הרבה רצון רב של הורים שבאים ומוכנים ודוחפים, אולי גם משביתים.

גאלב מג'אדלה: זה טבעי שאם הם לא מצליחים הם משביתים.

גאלב מג'אדלה: ואנחנו לא רוצים להגיע להשבתה.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שעיריית עכו ומשרד החינוך היו צריכים לעשות הכל כדי שלא נגיע להשבתה.

גאלב מג'אדלה: אבל שמענו וראינו, וגם הנוכחות שלהם כאן, לנסוע מעכו לכאן הורים, זה לבד אומר שאכפת להם.

מל פולישוק-בלוך: יש איזו תוכנית בטלביזיה שאומר שדרן הטלביזיה, אם לא יהיו ליקויים לא תהיה לנו פרנסה.

מל פולישוק-בלוך: זה בערך אותו דבר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו חיים מזה.

גאלב מג'אדלה: מפריע לי מאוד שאת לא יכולה לתת תשובה לגבירתי יושבת הראש מה התקציב.

נורית בן שושן: יצאו לברר.

נורית בן שושן: ואני אביא מספר מדויק.

מל פולישוק-בלוך: אני המומה.

מל פולישוק-בלוך: אני מודיעה לך.

מל פולישוק-בלוך: אדם שחמישה חודשים בתפקידו ולא יודע מה התקציב שלו, זה מאוד מוזר.

נורית בן שושן: אני יודעת מה התקציב, והוא מסודר, והוא מאורגן.

נורית בן שושן: אבל אני לא רוצה לזרוק לחלל סתם מספר, כי יש לי גם של הרשות וגם של אופק.

גאלב מג'אדלה: שאלה גבירתי היושבת ראש לגבי מדיניות של העירייה ביחס לבתי הספר המעורבים.

גאלב מג'אדלה: זה מאוד נשמע יפה ומאוד נשמע טוב, לפי דעתי יש בעיה עם הנושא הזה.

גאלב מג'אדלה: אני חושב ששתי האוכלוסיות היו מעדיפות בתי ספר נפרדים, אבל שיתוף פעולה קהילתי חברתי זה צו השעה, רצוי וחשוב מאוד.

מל פולישוק-בלוך: הגברת אומרת שיש שיתוף פעולה.

נורית בן שושן: יש שיתופי פעולה יוצאים מן הכלל.

גאלב מג'אדלה: זה כן.

גאלב מג'אדלה: זה כן.

גאלב מג'אדלה: אנחנו מכירים את עכו.

גאלב מג'אדלה: האוכלוסייה היהודית והערבית בעכו עושה מאמץ לשמור על דו קיום, שיתוף פעולה והבנה וחיים משותפים.

גאלב מג'אדלה: הם יודעים, בסופו של דבר זה לטובת שתי האוכלוסיות.

גאלב מג'אדלה: זה לטובת אף אחד אחר.

גאלב מג'אדלה: קודם כל טובתם.

גאלב מג'אדלה: יציבות, והידידות, וההבנה והחיים המשותפים, זה קודם כל בשבילם.

קריאה: חבר הכנסת היחיד מעכו לא כאן.

קריאה: הוא היחיד מעכו.

קריאה: יש לנו חבר כנסת אחד מעכו, והוא לא נמצא כאן.

קריאה: דוד אזולאי מש"ס.

מל פולישוק-בלוך: כנראה שהוא עסוק.

גאלב מג'אדלה: אני הייתי שמח שהוא יהיה פה.

מל פולישוק-בלוך: למה שיתעסק באוכלוסייה הערבית, תגיד לי?

מל פולישוק-בלוך: למה?

מל פולישוק-בלוך: מה פתאום?

גאלב מג'אדלה: אני בדרך כלל לא יוצא להגן על אנשי ש"ס, אבל דוד אזולאי, נהיה ביחד.

גאלב מג'אדלה: אני חושב שזה בשביל לקדם את כל הרעיונות שלך בתחום השלום.

קריאה: ברמה האישית וברמת המחויבות של עכו הוא עשה רבות, הוא תרם רבות.

גאלב מג'אדלה: אני אומר לכם, אני מכיר את זה.

גאלב מג'אדלה: אולי חבריי בשינוי - --

מל פולישוק-בלוך: הגברת אומרת לי רק שהוא יודע שיש ישיבה.

מל פולישוק-בלוך: טוב.

מל פולישוק-בלוך: בואו נתקדם.

גאלב מג'אדלה: גברת בן שושן, ההמלצה האחרונה שאני רוצה להמליץ לך, אמרת כאן שאתם הולכים להקים ועדה ציבורית לחינוך הערבי.

גאלב מג'אדלה: אני ממליץ לך מאוד ולראש העיר, לשלב נציגים מההורים, נציגים אמיתיים, לא מטעם, שיהיו מעורבים, כדי שיהיו מסקנות והמלצות ועשייה אמיתית ונכונה.

גאלב מג'אדלה: כי אני מכיר את הוועדות האלה.

גאלב מג'אדלה: מביאים אנשים לתפארת, עושים גם תפאורה, לא זו הכוונה.

גאלב מג'אדלה: אם אתם רוצים שהוועדה הזאת תביא בעוד כמה חודשים דברים טובים לעכו ולכלל אזרחיה – שתפו את ההורים הנפלאים האלה, ואנשי חינוך שאיכפת להם, ואנשים שמעניין אותם, והם יעשו הכל למען עכו.

נורית בן שושן: גבירתי היושב ראש, אני רוצה לענות לך על השאלה, כי אני לא אוהבת לזרוק לחלל.

נורית בן שושן: מי שמכיר אותי יודע, בגלל חוסר ידיעה אני לא רוצה לזרוק סתם מספר.

מל פולישוק-בלוך: מה המספר?

נורית בן שושן: שכר ופעולות לשנת 2004 עשרים וארבעה מיליון שקל.

נורית בן שושן: ושל 2003 – שלושים וחמישה מיליון שקל.

נורית בן שושן: שכר ופעולות בעיריות עכו לנושא החינוך.

נורית בן שושן: ללא אופק.

מל פולישוק-בלוך: אז השבע עשרה זה משמעותי מאוד.

נורית בן שושן: זה משמעותי.

מל פולישוק-בלוך: למה אני שאלתי אותך את הנתון?

מל פולישוק-בלוך: כי זורקים מספרים.

מל פולישוק-בלוך: אם אין לי יכולת השוואה, אז זה לא שווה שום דבר.

נורית בן שושן: בגלל זה לא רציתי.

מל פולישוק-בלוך: עדיין זה רק חלק מהמערכת.

מל פולישוק-בלוך: זה שכר ופעולות, וזה לא כולל בינוי ופיתוח וכל המרכיבים האלה.

מל פולישוק-בלוך: זה לא כולל.

נורית בן שושן: שכר ופעולות.

נורית בן שושן: לא כולל בינוי.

מל פולישוק-בלוך: אני רק מבקשת מכם, כשאנחנו נבוא לסיור אם אתם יכולים להכין לנו לפני כן, אנחנו רוצים פירוט יותר רחב של תקציב החינוך, כמה עיריית עכו מקציבה לחינוך בעיר, עם פירוט של בינוי, בטיחות, כל הדברים האלה.

מל פולישוק-בלוך: שמענו על הארבע מאות ארבעים אלף של המשרד, שמענו על צרכים של עשרה מיליון, של שני מיליון, אתה אמרת ארבעה, היא אמרה עשרה - -

נורית בן שושן: אני אומרת עשרה.

חליל עמר: דיברו אתנו על חמש מאות גברת,

מל פולישוק-בלוך: מה חמש מאות?

חליל עמר: חמש מאות אלף שקל רק שינויים והתאמות בבית ספר עמל.

מל פולישוק-בלוך: אז אני רוצה לדעת, אני מבקשת יותר נתונים.

מל פולישוק-בלוך: מצד אחד, מה אתם נותנים, מצד שני מה משרד החינוך נותן, משרד הפנים, האם הכסף עובר, כמה צריך, כדי שאם רוצים שאנחנו נתערב, ואנחנו נעשה איזו שהיא פעולה - אנחנו צריכים לדעת את העובדות.

מל פולישוק-בלוך: בלי עובדות אנחנו פשוט לוטים באפילה וזה לא שווה שום דבר.

מל פולישוק-בלוך: לכן אנחנו תמיד דורשים עובדות.

מל פולישוק-בלוך: ועובדות רצוי שתהיינה כמה שיותר קרובות לאמת.

נורית בן שושן: מה שחשוב לנו בעניין הזה באמת, אם אנחנו כבר כאן, שתהיה התערבות חזקה מאוד כדי להשאיר את תוכנית אופק בעכו.

נורית בן שושן: כי התוכנית הצליחה, את יודעת, להוציא מעכו ובלי התוכנית אנחנו עוד פעם נופלים .

מל פולישוק-בלוך: והכסף הזה הגיע ממשרד החינוך?

נורית בן שושן: ממשרד ראש הממשלה.

רחמן חאלד: נורית דיברה על העניין של צפיפות שלא משפיעה על ההישגים, זה אכן משפיע על ההישגים.

רחמן חאלד: אם ארבעים תלמיד, תוכנית שושני באה להיטיב אתנו, עם המגזר הערבי, ועובדה שהם לא יכולים לבצע את זה בגלל שאין להם חדרים.

רחמן חאלד: הם לא יכולים לבצע את זה.

רחמן חאלד: בבית ספר של ארבעים תלמיד - -

מל פולישוק-בלוך: אנחנו שומעים שיש חדרים, אבל הם לא מנוצלים כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: זה מה ששמענו פה היום.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נכון שאין חדרים.

מל פולישוק-בלוך: אילו היה חבר הכנסת אזולאי פה הייתי אומרת לו שבכפר יונה למשל אני ראיתי בניין של החינוך הדתי שהוא כמעט ריק, וליד זה הקימו בית ספר של ש"ס.

מל פולישוק-בלוך: במבנים שאתם קוראים לזה "יבילים" או קרוונים, שהכבלים עוברים בצורה פרטיזנית, פשוט לא יאומן שזה ב-2004, ובית הספר עומד ריק.

מל פולישוק-בלוך: מבנה שלם עומד כמעט ריק.

מל פולישוק-בלוך: אז יש הרבה מאוד משאבים במערכת החינוך במדינת ישראל, ולעניות דעתי פשוט לא מנצלים את זה כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: גם בעכו כנראה זה הסיפור.

חליל עמר: שיש לנו חדרים או שבמגזר היהודי יש חדרים?

חליל עמר: במגזר הערבי אין.

חליל עמר: במגזר הערבי אין.

מל פולישוק-בלוך: מבחינתי יש מערכת חינוך אחת בעיר.

מל פולישוק-בלוך: והתפקיד של העירייה.

חליל עמר: הם לא עומדים בתפקיד.

חליל עמר: את צודקת.

חליל עמר: נכון.

מל פולישוק-בלוך: העירייה צריכה לבנות תוכנית כזאת שזה יחולק בצורה נכונה.

חליל עמר: נכון.

עבד אלרחמן חאלד: אני חושב, להקים ועדה, לבנות תוכנית אב, מה היעדים שלנו, תוך חמש שנים מה היעדים שלנו?

עבד אלרחמן חאלד: מה היעדים?

נורית בן שושן: יש לנו יעדים.

עבד אלרחמן חאלד: מה היעדים?

עבד אלרחמן חאלד: לא רואים את היעדים שלכם.

דוד וסרמן: מטבע הדברים שבאו אנשים להציג את החסר, את האין, וזה טבעי, ואני מזדהה בהחלט עם כל הדברים שכאן נאמרו.

דוד וסרמן: באמת, יש חוסר גדול מאוד במגזר הערבי.

דוד וסרמן: יחד עם זה, אני רוצה לומר שבמסגרת תוכנית החומר אנחנו נותנים הרבה מאוד פתרונות בצד הפדגוגי.

דוד וסרמן: אני רוצה כעת לדבר, שעל זה פחות דיברנו.

דוד וסרמן: בצד הפדגוגי, למגזר הערבי בעיר עכו.

דוד וסרמן: שינוי עשינו במבנה של בית הספר התיכון כתוצאה ממצב של אי שביעות רצון, מה שנורית דיברה, שותפות עם רשת אורט.

דוד וסרמן: אנחנו בהחלט הנושא של מעבר לשושני היטיב מאוד עם בתי הספר מבחינת מספר השעות והתקנים שמקבלים בתי הספר.

חליל עמר: מה השינוי אדוני באורט?

דוד וסרמן: אני כעת מדבר על בתי הספר היסודיים.

דוד וסרמן: עוד משפט אחד אני מסיים את דברי.

דוד וסרמן: אני מדבר על התוכניות הפדגוגיות.

דוד וסרמן: אנחנו תגברנו , נורית, אני לא הפרעתי לאף אחד.

דוד וסרמן: יש לנו בית ספר ניסויי אחד במחוז הצפון, בית ספר דו לשוני במשגב, שם לומדים ילדים יהודים מיישוביי משגב וילדים ערבים משייב, ערבה, סכנין וכל האזור.

דוד וסרמן: בהחלט בית ספר מוצלח.

דוד וסרמן: אנחנו בעד הנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: קראתי על זה.

דוד וסרמן: אבל יש בעיה שבית הספר הזה עולה מאוד מאוד יקר, כי אתה צריך לשים גם מורים דוברי עברית, גם מורים דוברי ערבית, וכל זה.

דוד וסרמן: אבל בהחלט - - -

מל פולישוק-בלוך: אני לא התכוונתי שמחר מערכת החינוך בעכו תהיה כולה מגזר אחד.

דוד וסרמן: אבל אנחנו בהחלט בעד המהלך הזה.

דוד וסרמן: אנחנו תומכים במהלך הזה.

דוד וסרמן: זו מגמה מאוד חיובית בעינינו, ואנחנו מסייעים בכל הזדמנות, כל יישוב שרוצה, אנחנו מסייעים.

מוחמד חג'וג': אני מנהל בית ספר אורט בעכו.

מוחמד חג'וג': אני מייצג את בית הספר שהוא מז' עד י"ב.

מוחמד חג'וג': רק לפני שלוש שנים בית הספר היה שבע מאות שבעים ושמונה תלמידים.

מוחמד חג'וג': היום אנחנו בתשס"ה אלף שבעים וחמישה תלמידים, ובשנה הבאה אנחנו נהיה אלף מאתיים וחמישים.

מוחמד חג'וג': יש אצלנו בבית הספר שמונה עשרה כיתות אם בחטיבת הביניים, ועוד שתי כיתות חינוך מיוחד, ובחטיבה העליונה יש לנו שש עשרה כיתות אם.

חליל עמר: כמה יבילים יש בבית ספר?

מוחמד חג'וג': אני עכשיו מדבר.

מוחמד חג'וג': אני חושב שהבעיה הרצינית שעומדת למכשול בפני התקדמות בית הספר כפי שצריך היא רק הבעיה הפיזית.

מוחמד חג'וג': כי מבחינת תקציב , אני מדבר על הבית ספר שלנו, מבחינת תקציבית אנחנו מקבלים תקציבים טובים, כל מיני פרוייקטים מופעלים בבית הספר, גם ממשרד החינוך, גם מהעירייה וגם מאורט.

מוחמד חג'וג': אני לא רואה שהבעיה היא התקציבים.

מוחמד חג'וג': הבעיה הקריטית אצלנו היא המצב הפיזי שהוא גרוע מאוד.

מוחמד חג'וג': יש לנו בחטיבת הביניים שמאכלסת דונם וחצי שמונה עשרה כיתות, יש במתחם הזה שש מאות ארבעים וארבעה תלמידים, וחצר אחת שהיא קטנה מאוד לתלמידים האלה.

מוחמד חג'וג': הבעיה הזו מפריעה לנו לקיום הרבה פרוייקטים לבית הספר.

מל פולישוק-בלוך: למתחם שלכם יש לאן להתרחב?

מוחמד חג'וג': אין בכלל.

מוחמד חג'וג': בחטיבה העליונה יש לנו שש עשרה כיתות אם, כאשר שלוש עשרה כיתות אם מהן הן ביבילים, קרוונים, שניבנו אני חושב כשאני הייתי תלמיד בבית הספר .

מל פולישוק-בלוך: אתה צעיר, זה לא הרבה זמן.

מוחמד חג'וג': אני בגיל ארבעים ושתיים.

מל פולישוק-בלוך: אני דיברתי מקודם על כיתות שלא רק שאני למדתי אלא גם אמא שלי למדה בהן, ועדיין הבן שלי, דור שלישי בבית ספר, לומד באותן כיתות, יבילים.

מל פולישוק-בלוך: ברעננה הכל כך עשירה.

מוחמד חג'וג': זה לא מונע את התקדמות בית הספר עד עכשיו, אנחנו מבחינה פדגוגית מתקדמים.

מוחמד חג'וג': אבל אני אתן לך דוגמה שהיא בעיניי אבסורדית.

מוחמד חג'וג': אני גייסתי השנה תורם שהוא רוצה לתרום לספרייה כללית חצי מיליון דולר.

מוחמד חג'וג': תושב עכו לשעבר.

מוחמד חג'וג': ואין לו מבנה.

מוחמד חג'וג': הוא מחכה למבנה שרק תנו לי מבנה ואני מוכן להקים ספרייה מודרנית וממוחשבת לכל בתי הספר הערביים בעכו.

מל פולישוק-בלוך: אין מקום אחר שלא צמוד לבית ספר?

מוחמד חג'וג': יש מקומות.

מוחמד חג'וג': אבל צריכים לפנות אותם.

מל פולישוק-בלוך: הכל מתנקז לאותו הדבר אני רואה.

מוחמד חג'וג': אני חושב שאם תוכנית אב, אני עכשיו גם חבר בתוכנית אב בעכו, אם אנחנו נצא עם המלצות טובות, אני חושב שיש לנו הזדמנות טובה מאוד שאנחנו נקדם - - -

נורית בן שושן: בתנאי שאנשים יגיעו.

נורית בן שושן: כי בישיבות האלה אנשים לא מגיעים.

נורית בן שושן: ודווקא של המגזר הערבי.

נורית בן שושן: ודווקא שם, שאנחנו צריכים לחשוב על תוכנית אב, מנהלי בתי הספר, כולל המפקחים במגזר הערבי, לא מגיעים לתוכנית הזאת.

מל פולישוק-בלוך: למה?

נורית בן שושן: למה?

נורית בן שושן: אני שואלת.

נורית בן שושן: לא מגיעים.

מל פולישוק-בלוך: אבל למה לא באים?

מל פולישוק-בלוך: אני לא מבינה.

נורית בן שושן: הם צריכים להגיע.

מל פולישוק-בלוך: זה ממש מוזר.

עטילה כמאל: מהחשב הראשי של משרד החינוך.

עטילה כמאל: בשנת 2003 עיריית עכו קיבלה לצורך שכר ופעולות שמונים ושבעה מיליון שקל, שלוש מאות לא עשרים וארבעה מיליון.

מל פולישוק-בלוך: ממשרד החינוך?

עטילה כמאל: כן.

עטילה כמאל: ב-2004 שבעים ושלוש מיליון שקל חמש מאות ארבעים וחמש שקלים.

מל פולישוק-בלוך: איך את מסבירה את ההבדל?

מל פולישוק-בלוך: הכסף הזה מיוחד לחינוך.

עטילה כמאל: זה שכר ופעולות.

עטילה כמאל: לא בינוי ולא בטיחות.

נורית בן שושן: אני לא הייתי שם.

נורית בן שושן: אני לא יודעת.

נורית בן שושן: אני לא הייתי שם.

מל פולישוק-בלוך: אתה יצאת החוצה לברר.

מל פולישוק-בלוך: מי נתן לך את הנתונים?

קריאה: זה הנתונים שלנו בעיריית עכו דרך החשב שלנו.

נורית בן שושן: זה צריך לבדוק.

קריאה: זה מסביר את המצב בעכו.

מל פולישוק-בלוך: לא .

מל פולישוק-בלוך: לא רק עכו.

מל פולישוק-בלוך: אם יש שערורייה היא עכשיו התגלתה.

קריאה: אני לא יודע מי נתן לך את הנתונים.

עטילה כמאל: החשב הראשי של משרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אז יש לנו כאן שני חשבים, ואני חושבת שטוב שהצטרפת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לומר לכם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו כאן נגענו בעוקץ של הבעיות של מערכת החינוך במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ראינו את אותו דבר בלוד, ואני שומעת דיווחים מפתח תקווה ומראש העין, ועכשיו אנחנו שומעים מעכו.

מל פולישוק-בלוך: ואני אומרת לכם – זאת הבעיה.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך והממשלה, שאני היום לא שותפה לה, ויש לי הרבה ביקורת עליה, מעבירים כספים, ויש הרבה מאוד כספים שעוברים ולא מגיעים ליעדם.

מל פולישוק-בלוך: וזאת הבעיה המרכזית.

חליל עמר: אין ויכוח.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שחשב משרד החינוך יעביר לוועדת החינוך דו"ח מפורט של הכספים שהועברו ב-2003 ו-2004, לאיזה מטרות, כמה כסף, מתי הועברו.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מחשב עיריית עכו, ואת גבירתי, תעבירי, ואנחנו גם נוציא מכתב, אני רוצה מחשב עיריית עכו, בשנתיים האחרונות, ב-2003 ו-2004, אילו כספים הועברו, לאיזה מטרות ומה היה השימוש בכסף שהועבר.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו נעשה את החיבור בין השניים.

מל פולישוק-בלוך: ואני מקווה שיהיה תיאום בין שני המכתבים האלה.

עטילה כמאל: אין לי סמכות לפנות.

עטילה כמאל: אתם יכולים לפנות לשרה ולבקש.

מל פולישוק-בלוך: אני לא אמרתי שאתה תביא לי את זה.

מל פולישוק-בלוך: כשאני אומרת את מה שאמרתי, אדוני הנכבד.

קריאה: לפני שבוע רצו לעשות תחקיר על המצב של הרשויות המקומיות במגזר הערבי.

קריאה: אז ביקשו ממני להביא להם נתונים מדויקים כי איך שאמרת, הרבה כספים זורמים למועצות עקב ניהול כושל, לצערי, של רוב המועצות, לא משתמשים בכסף הזה לא ליעד שלהם אלא לדברים אחרים.

קריאה: אז יש לי נתונים מדויקים.

מל פולישוק-בלוך: סליחה, אתה אמרת שמונים ושבעה, ואת אמרת לנו עשרים וארבע.

מל פולישוק-בלוך: ושלושים וחמישה.

מל פולישוק-בלוך: עכשיו, אני רוצה לומר לך.

מל פולישוק-בלוך: כשאני אמרתי אנחנו דורשים מכתב מהחשב הזה ומהחשב הזה, אנחנו מוציאים מכתב לראש העיר ולשרה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נוציא מכתב מסודר, ואנחנו נספר במכתב את העובדות שהתגלו פה, ואנחנו נדרוש הסברים.

מל פולישוק-בלוך: ודאי שזה התהליך הפורמלי, שאני רק אומרת את זה כלפי הוועדה ולפרוטוקול.

פתאח אוסמה: מבית ספר מנרה, למרות כל בעיות הצפיפות שאני הזכרתי כאן, צריך לציין כמה דברים חיוביים.

מל פולישוק-בלוך: זה תמיד טוב לסיים בדברים חיוביים.

פתאח אוסמה: מבחינת תקנים ושעות, בית הספר שאני מנהל אותו, לא סובל משום בעיה.

פתאח אוסמה: מבחינת תקנים ושעות שמוקצבות על ידי משרד החינוך.

פתאח אוסמה: למרות שיש לנו סל גדול של שעות, הבעיה שנוצרת שאנחנו לא יכולים לתקצב פדגוגית את הכיתות על מנת לנצל אותם ולגעת בעצב הרגיש של הבעיה, שהם התלמידים החלשים, שאנחנו תמיד סוחבים אותם על הגב, ובסופו של דבר בחטיבה ובתיכון לא נותנים להם את המענה.

פתאח אוסמה: על כן אני אישית מציע מול כל הפורום המכובד, הצעתי את זה לפניכם: אני כמנהל מציע להוריד מבית הספר שלי שש כיתות, על מנת שבית הספר שלי יהיה מרווח ואני אשיג את המטרות שאני הצבתי לעצמי.

פתאח אוסמה: אני חושב שאין מנהל יכול לוותר על שש כיתות אם.

פתאח אוסמה: תלמידים שלהן.

מל פולישוק-בלוך: מאה אחוז.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה לך.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם ברשותכם.

מל פולישוק-בלוך: בהמשך לדברים שאמרתי לגבי דיווח כספי מדויק מהחשב של משרד החינוך והעירייה, אני רוצה לציין שאנחנו מתכוונים פה בוועדה לקיים ישיבה, נדמה לי בשבוע הבא או בעוד שבועיים, היה אמור להיות בראשון בדצמבר, פשוט נדחה מטעמים פרוצדורליים, עם מנכ"ל משרד הפנים, שעדיין בתפקידו ככל שאני יודעת, הוא לא התפטר, עוד לא פוטר.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו נקיים ישיבה על אופן העברת כספים, באופן כללי, ברשויות מקומיות, לרשויות מקומיות לצורכי חינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאנחנו כאן עולים על בעיה מאוד מאוד כאובה ואמיתית.

מל פולישוק-בלוך: כל עוד יש מנכ"ל אני מזמינה את המנכ"ל – הוא מוזמן.

מל פולישוק-בלוך: ואם יהיו שינויים אנחנו נדרוש שיביאו אנשים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה, אנחנו נקיים ישיבה, מה שלא יהיה, כי ככל שאני אהיה בתפקיד.

מל פולישוק-בלוך: בכל מקרה, אני רוצה לסכם ולומר, בנוסף למה שנאמר עד עכשיו: הוועדה שמעה בדאגה רבה סקירה על מצב החינוך הערבי בעכו.

מל פולישוק-בלוך: למרות ההעדפה המתקנת עליה החליטה הממשלה ביחס לחינוך הערבי בעיר ולמרות הטיפול המיוחד של ראש הממשלה עצמו בעיר עכו, מצב החינוך הערבי בעיר לקוי, הן מהבחינה הפיזית והבטיחותית, והן מהבחינה הפדגוגית חינוכית, אם כי שמענו גם על דברים וצעדים חיוביים ועל מגמות חיוביות, ועל כך אנחנו בהחלט מברכים.

מל פולישוק-בלוך: מהדיווח עולה כי משרד החינוך מקציב פחות מעשרה אחוז מהתקציב הדרוש לתיקון ליקויי הבטיחות – הייתי לארג'ית כשאמרתי עשרה אחוז – כמו כן מודאגת הוועדה מהצפיפות הבלתי נסבלת בחלק מבתי הספר בעיר.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה קוראת לעיריית עכו, למשרד החינוך, לקדם את תוכנית האב המחודשת למערכת החינוך בעיר, ולשתף פעולה עם כל המרכיבים, הן ההורים, המורים, המנהלים, מערכת החינוך, על כל מגזריה.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה תסייר במערכת החינוך הערבית בעכו כדי לעמוד מקרוב על צרכי מערכת חינוך זו על כל הנוגעים בדבר.

מל פולישוק-בלוך: ואנחנו גם מבקשים להיפגש עם כל הנוגעים בדבר, צוות פדגוגי, ועדי הורים, עירייה ומשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו מבקשים במסגרת תוכנית האב המחודשת להאיץ את הקמת בית הספר התיכון החדש בעכו ולבדוק גם אפשרות לחלוקה מחודשת של התלמידים, כך שבמקום אחד לא יהיה צפוף מדי ובמקום אחד יהיה פחות מדי.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה תפנה לראש הממשלה כדי שיפעל להמשך תוכנית אופק שהוכיחה את עצמה לקידום החינוך בעכו.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לכולם.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו ניפגש בעכו.