ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 340, 2004-11-30 10:30

מל פולישוק-בלוך: איזה עוד גופים עוסקים בזה?

רותי וינשטיין: ישנה את האגודה לתכנון משפחה וישנו את ארגון Jerusalem Aids Project.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לדעת, כמה כסף משקיע משרד הבריאות במלחמה באיידס.

רותי וינשטיין: אנחנו מקיימים פרוייקט למניעת איידס בעדה האתיופית, ובזה אנחנו משקיעים 4,000,000 שקלים בשנה, כאשר הרוב מושקע בטיפול בנשאים, וחלק קטן מושקע בפעילות מניעה בעדה האתיופית, בבתי ספר, בחינוך הבלתי פורמלי ובפנימיות.

רותי וינשטיין: שינם עוד 700,000 שקלים המושקעים בהסברה.

רותי וינשטיין: אנחנו עורכים עכשיו גם קמפיין של הסברה שעלה לאוויר בשבוע שעבר.

רותי וינשטיין: בנוסף, אני מדברת על ההסברה ברדיו, בטלוויזיה ותמיכה בסדנאות בעבודה משותפת עם משרד החינוך.

רותי וינשטיין: עכשיו אנחנו עורכים סקר שמתחיל בשבועות האלה, ויכלול 5,000 תלמידים בחינוך הממלכתי ובמגזר הערבי.

רותי וינשטיין: עדיין לא קיבלנו אישור לערוך את הסקר הזה בבתי הספר הממלכתי-דתי, ואנחנו מקווים שנוכל לקבל את האישורים לבצע זאת.

מל פולישוק-בלוך: למה הם לא נותנים אישור לזה?

רותי וינשטיין: אין לי מושג.

מל פולישוק-בלוך: מה קורה עם המגזר החרדי?

רותי וינשטיין: שם אפילו לא ניסינו.

רותי וינשטיין: אנחנו מבצעים את הסקר הזה כדי להיות יותר מושכלים בנושא.

מל פולישוק-בלוך: דברת יכול להרגיש טוב.

מל פולישוק-בלוך: הם לא רוצים את המלצות דברת, והם לא רוצים את תוכנית הטיפול באיידס.

רותי וינשטיין: בבתי הספר עושים הרבה בנושא ההסברה.

רותי וינשטיין: אף פעם אין מספיק, אבל משקיעים הרבה בנושא של קשר ומיניות, ולא מדובר רק על פעילות של שעה וחצי בנושא איידס.

רותי וינשטיין: היום ישנה עלייה דרסטית במחלות מין אחרות, וזה יכול גם לקרות עם מחלת האיידס.

רותי וינשטיין: אנחנו יודעים איזה אוכלוסיות נמצאות בקבוצות סיכון.

מל פולישוק-בלוך: אני פתחתי את הדיון ואמרתי, שהניירות שיש בידי הם משנה שעברה.

מל פולישוק-בלוך: בניירות האלה מדובר על איזה ספר שיש במשרד החינוך.

רותי וינשטיין: אנחנו עדיין עובדים עליו.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשמוע מהם הנתונים לגבי התפשטות המגיפה בארץ.

רותי וינשטיין: היום יש 4,300 איש שחיים עם הנגיף.

קריאה: ידועים.

רותי וינשטיין: זה לא רק ידועים.

רותי וינשטיין: דניאל שם טוב שהוא מנהל המחלקה לשחפת ואיידס יכול להביא בפניכם את הנתונים.

דניאל שם-טוב: הנתונים שאני אציג כרגע, אלה נתונים שמשרד הבריאות מקבל מכל מרכזי האיידס וממעבדת עמית בתל השומר.

דניאל שם-טוב: היום יש לנו 4,300 נשאים בארץ.

דניאל שם-טוב: 327 חולי איידס חיים עם הנגיף, 2,860 נשאים ידועים שחלקם הגדול נמצא בטיפול, ואנחנו מעריכים, על פי אומדן שבנינו יחד עם ארגון בריאות עולמי, כי יש עוד כ- 1,100 אנשים שלא יודעים שהם נשאים, כי הם לא נבדקו.

יוסי שריד: האם זו אקסטרפולציה סטטיסטית?

דניאל שם-טוב: כן.

גדעון הירש: לדעתנו, היא מאוד מינימליסטית.

דניאל שם-טוב: היא נעשתה בשיתוף עם ארגון בריאות עולמי, על פי כללים מקצועיים.

מל פולישוק-בלוך: מותר גם להיות אופטימיים.

דניאל שם-טוב: אנחנו חושבים שאנחנו מאוד ריאליים.

דניאל שם-טוב: במדינת ישראל ישנו שיעור קרוב לחזה של רוב מדינות מערב אירופה.

דניאל שם-טוב: כיוון שאנחנו ארץ קולטת עלייה, מעבר ל-50% מהנשאים בארץ, נדבקו בחו"ל.

דניאל שם-טוב: זה מצב מאוד מיוחד, ואנחנו נצטרך להתמודד עם זה בצורה מאוד מיוחדת.

דניאל שם-טוב: בשנו ה-90 היה מהפך שלם מבחינת התחלואה.

דניאל שם-טוב: אם לפני שנות ה-90 היון 30-40 מקרים חדשים כל שנה שהיו מרוכזים בקבוצות סיכון יתר, כמו משתמשי סם תוך ורידי וגברים הומוסקסואליים, בשנות ה-90, עם הגעתם של עולים חדשים, המספר של הנשאים עלה פי 7, 300 נשאים חדשים כל שנה.

דניאל שם-טוב: היום כשליש מהנשאים הם נשים.

דניאל שם-טוב: במדינות המתפתחות, אין קבוצות סיכון יתר, גברים ונשים פה אחד נמצאים באותה רמת סיכון.

מל פולישוק-בלוך: אז למה רק שליש מהנשאים הם נשים?

דניאל שם-טוב: מבין ה-50% זה חצי חצי, והם מהוות שליש מכלל החולים והנשאים.

דניאל שם-טוב: בשנת 2004 יש לנו קצת פחות נשאים חדשים, זה בעיקר לנוכח העובדה שיש לנו פחות נשים שבאים מאותו אזור.

דניאל שם-טוב: עם זאת, יש לנו עלייה של נשאים הומוסקסואליים.

דניאל שם-טוב: לכן, משרד הבריאות עובד במספר כיוונים במקביל, לפעמים לבד ולפעמים אם משרד החינוך ומשרדים אחרים.

דניאל שם-טוב: העמדה שלנו היא שצריך לקיים הסברה גם לכלל האוכלוסייה וגם לקבוצות שנמצאות בסיכון יתר.

דניאל שם-טוב: בגלל משאבים מועטים, אנחנו יכולים לקיים הסברה לכלל האוכלוסייה רק פעם בשנה.

דניאל שם-טוב: היום יתחיל קמפיין של 3 שבועות, שמתבסס על מחקר שעשינו, לפיו רוב האנשים יודעים איך עובר האיידס, אבל לא יודעים מספיק טוב איך הוא לא עובר.

דניאל שם-טוב: מה שברור לנו, שלא משתמשים מספיק בקונדום.

דניאל שם-טוב: אחת הסיבות העיקריות לזה, הוא רצון לבנות זוגיות רצינית.

מל פולישוק-בלוך: לא להכניס מישהו בינינו.

דניאל שם-טוב: מטרת הקמפיין של משרד הבריאות, הוא להתמקד ולתת לגיטימציה לאישה לומר, בלי קונדום אתה לא נכנס.

דניאל שם-טוב: הקמפיין יכלול 4 טיפוסים סטריאוטיפיים של נשים שכל אחת בעלת אופי שונה, אבל כולן מסכימות על דבר אחד, שבלי קונדום אין קיום יחסי מין.

מל פולישוק-בלוך: האם זה לא אינטרס גם של הגבר?

דניאל שם-טוב: בוודאי, אבל אנחנו רואים שהאישה לא יכולה לעמוד בפני אותם גברים.

מל פולישוק-בלוך: דווקא בגל זה שהגבר הוא דומיננטי, כדאי להגיד לו, שלו זה כדאי.

דניאל שם-טוב: זה על פי סקר שערכנו.

מל פולישוק-בלוך: האם הסיכון לאישה הוא יותר גדול?

דניאל שם-טוב: פי 17.

דניאל שם-טוב: היא נמצאת הרבה פעמים במצב בו היא לא יכולה לסרב, ואנחנו רוצים לשנות את התפיסה הזו.

מל פולישוק-בלוך: אני חשבתי שאם אתם תעבדו על הגבר, תהיה לכם תוצאה יותר טובה.

דניאל שם-טוב: ניסינו את זה לפני שנתיים-שלוש, אבל אנחנו רואים שזה לא מספיק.

דניאל שם-טוב: הגבר לא מספיק עונה ההיגיון הזה שאכן צריך להשתמש בקונדום.

דניאל שם-טוב: ישנן מספר אוכלוסיות שמאופיינות בהתנהגות של סיכון, כי ברגע שמשתמשים בקונדום האוכלוסייה לא נמצאת בסיכון.

דניאל שם-טוב: אנחנו פועלים בכמה כיוונים.

דניאל שם-טוב: הכיוון האחד הוא של העדה האתיופית.

דניאל שם-טוב: רותי וינשטיין מנהלת את התוכנית הארצית בנושא.

דניאל שם-טוב: הכיוון השני הוא של האוכלוסייה ההומוסקסואלית.

דניאל שם-טוב: כפי שאמרתי קודם, יש עלייה במספר הנדבקים בקרב האוכלוסייה הזו.

דניאל שם-טוב: אנחנו רוצים להבין יותר את התופעה, ולכן אנחנו עורכים סקר באינטרנט, כי התגלה שהאוכלוסייה ההומוסקסואלית משתפת פעולה בכלי הזה, על מנת לדעת מה בדיוק ההתנהגות המינית של אותו גבר הומוסקסואל.

מל פולישוק-בלוך: האם שם המודעות היא לא הרבה יותר גדולה?

דניאל שם-טוב: זה נכון, אבל זה לא מספיק.

דניאל שם-טוב: אני משוכנע שהם יודעים איך נדבקים, אבל אנחנו רוצים דעת האם הם משתמשים בקונדום.

דניאל שם-טוב: אם נגלה שהם לא מספיק משתמשים בקונדום, אנחנו נמצא דרך איך לשכנע שכן ישתמשו בקונדום.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה עכשיו שתתייחס למצב בבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: מכיוון שאתה מכיר את הנושא ואת הצד של הנדבקים, אני רוצה לדעת, האם אתה חושב שהטיפול של משרד החינוך מספק או שצריכים לבצע פעולות נוספות.

דניאל שם-טוב: אני לא יכול להתערב במדיניות של משרד החינוך.

יוסי שריד: אם אמרו פו קודם שהפעילו מתבצעת רק ב-120 בתי ספר מתוך 400 בתי ספר, אז זה לא בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אבל מדובר רק בפעילות של הוועד למלחמה באיידס.

דניאל שם-טוב: אני יכול רק לומר, כי במשרד הבריאות ישנה דלת פתוחה למשרד החינוך, ואנחנו משתפים פעולה כמה שאפשר.

דניאל שם-טוב: אנחנו משקיעים משאבים על מנת לקיים סקרים, אך מעבר לזה, זו אחריות של משרד החינוך.

דניאל שם-טוב: אנחנו נשמח לעזור לאחר ממצאי הסקרים, אבל מעבר לזה אני לא יכול להתחייב.

מל פולישוק-בלוך: האם שיתוף הפעולה בין משרד הבריאות למשרד החינוך בעניין הזה, הוא משביע רצון מבחינתך?

דניאל שם-טוב: יש כאן שתי רמות שונות לחלוטין.

דניאל שם-טוב: ישנה את הרמה של שיתוף הפעולה המקצועי, ועל זה אני שמח.

דניאל שם-טוב: ישנה רמה של משאבים, ואני חושב שישנם משאבים מעטים למשרד החינוך והייתי מאוד שמח אם היו יותר משאבים.

ליאור שמואלי: אני רוצה להגיד הרבה תודה לד"ר שם-טוב, כי אנחנו עובדים ביחד בצורה טובה, והוא עוזר לנו בכל סיטואציה.

ליאור שמואלי: הלוואי שהקשר רק ילך ויהיה יותר טוב.

ליאור שמואלי: לגבי משרד החינוך, קצת מביש שיושבים פה נציגים של משרד החינוך, כאשר אנחנו מנסים לדבר על משהו סיסטמתי בראייה מדינתית, ונותנים דוגמא של בית ספר ברמלה.

ליאור שמואלי: גם אם הפעילות שם היא הכי טובה שאפשר, עדיין מדובר בבית ספר תיכון אחד ברמלה.

מל פולישוק-בלוך: הם נתנו דוגמא אחת, אבל זה לא אומר שבכל מקום זה ככה.

ליאור שמואלי: 120 בתי הספר שבהם אנחנו קיימנו פעילות, זה בעקבות יוזמה שלנו.

ליאור שמואלי: אנחנו ביקשנו מהם להיכנס לבתי הספר וניסינו להשיג מקרנות כספים מיוחדים עבור סדנאות לאוכלוסיות בסיכון.

ליאור שמואלי: שום דבר לא הגיע ממשרד החינוך.

ליאור שמואלי: ד"ר שם טוב ודאי יודע הרבה יותר טוב ממני מהי העלות החודשית של קוקטיל תרופות לנשא.

ליאור שמואלי: מדובר באלפי דולרים, בעוד שאנחנו מדברים על עלות של בסך הכל 100 דולר לכיתה.

ליאור שמואלי: זה אומר 3 דולר לילד.

ליאור שמואלי: זה מכעיס ומקומם שאין שום פתרון סיסטמתי של המדינה.

בלהה נוי: סליחה, אבל אתה לא היחיד שמביא גאולה לעולם.

ליאור שמואלי: אני בטוח.

ליאור שמואלי: בואו נעבוד ביחד.

ליאור שמואלי: אם אתם מחכים לאיגרת שכבר כמה שנים רק מתעדכנת והחינוך המיני לא עובד, אז משהו לא בסדר.

בלהה נוי: אני חושבת שזו חוצפה מה שאתה אומר.

בלהה נוי: אתה אומר שצריכים לתת לכם כסף כדי שאתם תתערבו.

בלהה נוי: אם אתם רוצים תשלום, תפנו לוועדת תמיכות של המשרד.

בלהה נוי: אתם שמעתם ממשרד הבריאות, כי ישנו שיתוף מקצועי ואנשים עושים את העבודה.

בלהה נוי: אתם לא היחידים שעושים את העבודה.

ליאור שמואלי: אבל אתם לא נתתם שום פתרון שהוא סיסטמתי.

בלהה נוי: מי אמר שלא ציינו שום פתרון?

ליאור שמואלי: בזה התחלנו את הישיבה.

גלית דיין: במשרד החינוך אמרו לנו כי אנחנו אל עומדים בקריטריונים, אבל כאשר אני מסתכלת על הקריטריונים שלהם לכל תמיכה שהיא, אני מוצאת המון ארגונים שכן מקבלים כספים על אותו דבר.

גלית דיין: הוועדה למלחמה באיידס באופן סיסטמתי לא נכלל באף אחד מהקטגוריות של הקריטריונים שלכם לתמיכות.

גלית דיין: בשנת 2004 בכלל לא הגשנו בקשה לתמיכה, כי לא עמדנו בקריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: אז תעמדו בקריטריונים.

גלית דיין: אז צריך לשנות את הקריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: לא.

מל פולישוק-בלוך: יש קריטריונים לא בשביל שישנו אותם.

ליאור שמואלי: הקריטריונים הם לא קריטריונים של אפיון העמותה, כי העמותה כן מוכרת לרשם העמותות.

ליאור שמואלי: הקריטריונים הם קריטריונים של מהות, של התוכן שבו הם רוצים להשקיע במהלך השנה.

מל פולישוק-בלוך: מה מפריע למשרד החינוך להכניס אתכם?

גלית דיין: בעיה אחת היא של מספרי התלמידים בכיתות.

יוסי שריד: מה הבעיה?

גלית דיין: יש כמה בעיות ולא תמיד אנחנו עומדים בקריטריונים האלה.

גלית דיין: בעיה נוספת, היא בעיה עם ההכשרות המקצועיות של המנחים.

מל פולישוק-בלוך: זה נשמע לי קצת הזוי.

מל פולישוק-בלוך: כאשר שמאלתי האם יש עוד גורמים שעוסקים בהסברה, אמרו לי יש עוד הרבה, אבל בעצם אין כל כך הקרבה גורמים שעוסקים בהסברה בנושא איידס.

מל פולישוק-בלוך: האם יש פה עוד גומרים שעוסקים בפעילות הזו?

נטע ידיד: משרד הבריאות והאגודה לתכנון המשפחה.

מל פולישוק-בלוך: זה משהו אחר.

רותי וינשטיין: לא.

רותי וינשטיין: הם מדברים על מיניות, ובתוך זה גם על האיידס.

מל פולישוק-בלוך: אבל המיוחדות שלהם זה לא הטיפול באיידס, אלא תכנון משפחה.

ענבל גור אריה: אני שייכת לפרוייקט שנקרא, פרוייקט איידס ירושלים, ואנחנו גם עוסקים בהסברה ובחינוך בבתי ספר, בצה"ל ובמג"ב, לא רק בירושלים.

מל פולישוק-בלוך: מה ההבדל ביניכם לבין הוועד למלחמה באיידס?

ענבל גור אריה: הוועד למלחמה באיידס מטפל גם בנשאים ובחולים.

ענבל גור אריה: אנחנו עוסקים אך ורק בהסברה.

מל פולישוק-בלוך: מה גודל הגוף שלכם?

ענבל גור אריה: אנחנו לא מופיעים במספר גדול של בית הספר, כפי שעושה בוועדה למלחמה באיידס.

מל פולישוק-בלוך: כמה מדריכים יש לכם?

ענבל גור אריה: אני לא יודעת את המספרים המדויקים.

ענבל גור אריה: אני מניחה שפחות מ-100 מדריכים.

מל פולישוק-בלוך: אם כך, אתם לא יכולים לתת מענה ארצי.

מל פולישוק-בלוך: כמה מדריכים יש לוועד למלחמה באיידס?

טלי יסאן: זה לא קשור למספר המדריכים.

טלי יסאן: לנו יש 24 מדריכים, אבל אנחנו עושים קרוב ל-600 פעילויות בשנה.

מל פולישוק-בלוך: כלומר השיתוף של שני הארגונים יכול לתת מענה מסוים.

יוסי שריד: מי זו העמותה לתכנון המשפחה?

נטע ידיד: המנכ"לית שלהם היא ד"ר אילנה טינגלר.

נטע ידיד: הם נכנסים לבתי ספר ועורכים הסברה.

מל פולישוק-בלוך: מה זה שייך למשפחה.

בלהה נוי: זה שייך לאיידס, כי יחסי מין הולכים עם איידס.

מל פולישוק-בלוך: כלומר, ישנם 3 גורמים שעוסקים בהסברה בבתי הספר.

גדעון הירש: הם עוסקים באיידס כדרך אגב.

מל פולישוק-בלוך: לא משנה, עדיין מדובר במעט גורמים.

מרגלית לאובר: אני רופאה ברמב"ם ואני לא עוסקת בחינוך באופן פורמלי, אלא בהתנדבות.

מרגלית לאובר: אני עוסקת בנושא של איידס הרבה מאוד שנים, ולפני כשנה עשיתי מיפוי, איזה גופים עוסקים בהסברה במדינת ישראל.

יוסי שריד: איזה רופאה את?

מרגלית לאובר: אני רופאה לאיידס.

מרגלית לאובר: אני עוסקת הרבה שנים בחינוך.

מרגלית לאובר: לאחר שגילינו שבחיפה אין שום פעילות בנושא, לקחנו יוזמה והקמנו תוכנית מאוד יפה, ואנחנו נציג אותה בשבוע הבא במשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: תדאגו לעמוד בקריטריונים.

מרגלית לאובר: הם שותפים נמרצים לתוכנית.

מרגלית לאובר: אנחנו יזמנו מפגש של כל אותם 8-9 גופים שעוסקים בהסברה במדינת ישראל, והגענו למסקנה שצריך לעבוד ביחד.

מרגלית לאובר: לאור זה, נוצר פורום שמובל היום על ידי משרד החינוך, כי בקונספט המשותף של כל הגופים האלה, עלה שאין שום ספק שהמקום הנכון ביותר לתת את ההסברה, הוא בבתי הספר.

מרגלית לאובר: מי יעביר את ההסברה הזו, זה כבר עניין של אידיאולוגיה ושל כסף.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שהפורום הזה הוא בהתהוות כרגע.

מרגלית לאובר: בשבוע הבא כבר יש מפגש בתל אביב, שבו יוצגו כל הגופים השותפים.

מל פולישוק-בלוך: למה לא אמרתם את זה בהתחלה?

מל פולישוק-בלוך: אנחנו התחלנו את הדיון עם אנשי משרד החינוך.

נטע ידיד: לא הספקנו לומר את כל הדברים.

מרגלית לאובר: אני מובילה את הפורום הזה כמעט שנה, על מנת לאסוף ידע ומידע לגבי כל הגופים הפועלים, וכדי למצוא איזה מידע קיים בארץ לגבי התנהגויות מיניות וסיכוניות של בני נוער.

מרגלית לאובר: בשיתוף פעולה של צוות שכולל את משרד הבריאות ואת המחלקה ההתיישבותית של משרד החינוך, ד"ר אילון שינקר וגורמים נוספים אחרים, אנחנו מארגנים את הכנס שיתקיים בשבוע הבא.

מל פולישוק-בלוך: אני מבינה שבכנס הזה ישתתפו משרד החינוך ומשרד הבריאות.

מרגלית לאובר: לא.

מרגלית לאובר: זה כנסת שבו ישתתפו כל אותם 10 גופים שעוסקים בהסברה, הוועדה למלחמה באיידס, איידס ירושלים, רמב"ם וכו'.

נטע ידיד: אנחנו הזמנו גם את אגודת חושן, שהיא אגודה של הומוסקסואליים.

מל פולישוק-בלוך: אז אני מבינה שאתם הקמתם פורום שעובד בשיתוף פעולה.

מל פולישוק-בלוך: האם הוועד יודע מזה?

טלי יסאן: כן.

מל פולישוק-בלוך: חבל שאתם לא אומרים גם דברים חיובים ורק תוקפים כל הזמן.

נטע ידיד: הוועד גם שותף לכתיבת האיגרת, וכך גם משרד הבריאות.

נטע ידיד: אנחנו החלטנו להרים את הכפפה ולא לעשות שום דבר לבד, אלא עם כל הגופים שרלוונטיים לנושא.

בלהה נוי: יותר מזה, הכנס הזה ישמש תשתית.

בלהה נוי: אנחנו התבקשנו בשנה שעברה לעדכן את הספר שהוא בן 5 שנים.

מל פולישוק-בלוך: 11 שנים.

בלהה נוי: לא הספקת לבדוק את שיעורי הבית בעניין הזה.

בלהה נוי: הכנס הזה מיועד לאסוף את כל הידע העדכני והחדש.

מל פולישוק-בלוך: לאור הערתך, אני רוצה לומר שלפני כל ישיבה אנחנו שולחים למשרד החינוך את תוכן הישיבות שלנו, מתוך בקשה שיעבירו לנו חומר עדכני על הנושא.

מל פולישוק-בלוך: משום מה, אני בסוף זו שמקבלת את הנזיפה, שאני זאת שלא עשתה את שיעורי הבית.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך לא שולח חומר, וגם כשר אני אומרת לכם לדבר אתם אומרים את הדברים רק בסוף הישיבה.

נטע ידיד: אני יודעת שדיברו עם גברת שוש צימרמן, וגם ביקשו ממני להתקשר לכנסת ולהעביר נתונים.

נטע ידיד: אני התקשרתי והשארתי את מספר הטלפון שלי, אבל לא חזרו אלי.

מל פולישוק-בלוך: כאשר אנחנו חברי הכנסת צריכים להוביל דיון כדי להגיע להחלטות ואין לנו נתונים עליהם ניתן להתבסס, זה לא בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו לא יודעים שיש כנס, שמעדכנים את הספר ועוד כל כך הרבה דברים.

בלהה נוי: אנחנו החלטנו שבמקום שנעדכן את הספר, נכתוב אותו לגמרי מחדש, עם תפיסה מחדש.

מל פולישוק-בלוך: מתי זה יהיה מוכן?

מל פולישוק-בלוך: בלהה נוי: אני מקווה שלישיבה הבאה זה יהיה מוכן.

מל פולישוק-בלוך: זה לא קל לכתוב ספר.

נטע ידיד: התפיסה שלנו היא לא לכלול בו רק את נושא האיידס, אלא בכלל התנהגויות סיכוניות מיניות של בני נוער, כי אנחנו רואים את הקונדום כדרך למנוע מחלות מין והפלה של בני נוער.

נטע ידיד: לכן, הראייה היא הרבה יותר רחבה היום.

יוסי שריד: האם אתם חושבים שכתוצאה משיתוף הפעולה הזה והכוחות שעומדים לרשותכם, תוכלו בשנה הבאה להגיע ל-400 בתי הספר או 300 בתי הספר?

בלהה נוי: אני רוצה להסביר ולומר, כי הוועד למלחמה באיידס הגיע ל-120 בתי ספר, אבל אנחנו מגיעים להרבה יותר בתי ספר.

בלהה נוי: יש חוזר מנכ"ל שמחייב את כל בתי הספר לבצע את פעילות ההסברה.

מל פולישוק-בלוך: בלהה, את מכירה את יחסי המיוחד אלייך שלא מאפיין את יחסי למשרד החינוך.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לשאול, האם אתם יכולים לומר לנו בביטחון כמה בתי ספר תקיף הפעילות המשותפת של כל הגורמים על פי חלוקת עבודה מסוימת?

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה גם לדעת, על איזו איכות של מעורבות אנחנו מדברים.

נטע ידיד: אנחנו מקוויים להוציא בקרוב את האיגרת לתלמיד.

נטע ידיד: האיגרת פחות חשובה מהחשיבות שלה כגרום שיכשיר מחדש את היועצים.

מל פולישוק-בלוך: אבל האיגרת זו לא המעורבות עליה אנחנו מדברים.

נטע ידיד: האיגרת היא דרך עבורנו לכנס את כל היועצים מחדש ולערוך ימים מרוכזים, אליהם נזמין גם את הוועד למלחמה באיידס.

נטע ידיד: אז נערוך ימים שלמים של 6 שעות ולא של שעה.

נטע ידיד: ברגע שאנחנו עורכים יום כזה, אנחנו מעבירים מסר ליועצים, כי הם עכשיו יוצאים לדרך ומפעילים את התוכנית בבתי הספר.

נטע ידיד: בנוסף, אנחנו רוצים לחייב את מנהל בית הספר לפרסם את האיגרת לכל ילד, כך שהוא יעבור סדנה בנושא.

נטע ידיד: הוא לא יכול לתת לו ביד את האיגרת.

נטע ידיד: לכן אני רואה את האיגרת כגורם מזמן, שיקרב את נושא האיידס לכלל התלמידים ויחייב את המנהלים את הנושא הזה בבתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: מה בנוגע לשאלה שנשאלה?

מל פולישוק-בלוך: האם התוכנית הזו תכלול כחובה את כל בתי הספר התיכוניים במדינת ישראל?

מל פולישוק-בלוך: נטע ידיד: על פי חוק, יש חובה כזו.

מל פולישוק-בלוך: אבל בפועל זה לא מתבצע.

מל פולישוק-בלוך: אני שואלת שוב, האם את חושבת שאת תוכלי לבוא ולומר לנו שזה חל על כולם כחובה ומתקיים כחובה?

נטע ידיד: זה דורש בדיקה רצינית.

מל פולישוק-בלוך: האם זה לא מתפקידך?

יוסי שריד: זה מה שאנחנו צריכים לדעת.

בלהה נוי: אני יכולה לומר, שאנחנו נכפיל את מספר בתי הספר שיקבלו את ההסברה הזו.

בלהה נוי: אני חושבת שכבר היום אנחנו עושים את זה, ולכן אני מתחייבת על זה.

בלהה נוי: זה מחייב אותנו לעשות סקר בסוף השנה, על מנת לראות האם אכן בתי הספר קיבלו את ההסברה הזו.

יוסי שריד: אם תהיה קפצת מדרגה של פי 2, זה בסדר.

גדעון הירש: אני רוצה להזמין את הוועדה לראות את סדנת ההסברה שלנו, שלא מורכבת רק משעתיים של הסברה, אלא גם מסיפור אישי של נשא.

מל פולישוק-בלוך: יש לי רעיון יותר טוב.

מל פולישוק-בלוך: לקראת שנה הבאה, אני אציע שנביא לכאן כיתה שבפניה אתם תערכו את הסדנה.

מל פולישוק-בלוך: אני רציתי להציע שחברי הכנסת יעברו את הסדנה, אבל אני לא יכולה לסמוך על זה שהם יבואו.

מל פולישוק-בלוך: הכי נכון הוא להזמין כיתה לכאן ואת חברי הכנסת, ואתם תעבירו את הסדנה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת זה יכול להיות יותר טוב אשר לדבר עוד פעם על אותם הדברים.

גדעון הירש: השאלה היא באמת, מה השתנה משנה שעברה.

בלהה נוי: הרגע אמרו לך.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שישנה התפתחות מעניינת.

אבישי וילצינסקי: אני גם עורך סדנאות בבתי הספר.

אבישי וילצינסקי: יש לי גישה שיכולה לחבר בין שני צדי השולחן.

אבישי וילצינסקי: אני הייתי שנתיים מורה בבית ספר באר שבע, וכמורה לשעבר אני יכול לומר כי אכן יש בעיה לערוך הסברה לתלמידים בנושאים הלאה.

אבישי וילצינסקי: אני הייתי אז בין 27 ולא היתה לי בעיה לדבר אליהם בגובה העיניים, וכאשר סיפרתי לצוות המחנכים שאיתם עבדתי על הפעילות שאני עשיתי, החליף צבעים והיה במבוכה.

אבישי וילצינסקי: אני מרכז את הקו הפתוח, שזה קו המידע של הוועד למלחמה באיידס שפועל בשיתוף משרד הבריאות, שעתים בערב חמישה ימים בשבוע.

אבישי וילצינסקי: אנחנו מקבלים 2,600 שיחות בשנה, קרוב ל-10 שיחות בממוצע בשעתיים, מתוכם 3.6% אלה שיחות מבני נוער.

אבישי וילצינסקי: לדעתי, זהו נתון מאוד מדאיג.

אבישי וילצינסקי: אם כל כך מעט בני נוער מצלצלים לשאול שאלות על נושא שבו הם מתחילים לעסוק, זו מנורה אדומה.

מרגלית לאובר: ישנם הרבה מאוד גופים אחרים שנותנים מענה.

אבישי וילצינסקי: אני לא טוען שאנחנו הגוף היחיד.

יוסי שריד: אנחנו עברנו את החיים שלנו גם בלי להשתמש בקו הפתוח.

אבישי וילצינסקי: זה לחלוטין לא מייצג, אבל זה איזשהו אינדיקטור.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאתה צודק.

מוגס למלם: אני רוצה לבקש ממשרד החינוך לתת הסברה גם בבתי הספר של המערכת הממלכתית-דתית.

מוגס למלם: אני בתור אחת שבאה מהאוכלוסייה שנקראת אוכלוסייה בסיכון, אני יכולה לומר, כי רוב התלמידים יוצאי אתיופיה לומדים בבתי הספר של המערכת הזו, והם לא מקבלים את ההסברה הזו.

מוגס למלם: חייבים לדאוג לאישור, כך שייכנסו לבתי הספר האלה ויתנו את ההסברה.

בלהה נוי: כל הנושא של חינוך מיני והנושא של חיי משפחה, שנושא האיידס נכלל בתוכם, נמצא בחינוך הדתי בסקציה נפרדת.

בלהה נוי: הם לא תחת אחריותנו.

בלהה נוי: יש להם ממונה משלהם.

מל פולישוק-בלוך: אבל אתם מדברים לפעמים.

בלהה נוי: אנחנו מדברים.

בלהה נוי: בסקר שרצינו לעשות, שינינו כמה וכמה פעמים את השאלות ועידנו את הסגנון, אבל ראשי החינוך הדתי החליטו שהם לא יכולים להסתדר עם זה.

מוגס למלם: זה חמור, כי יש המון ילדים מהעדה שלא יודעים איך להתמודד עם הורים שהם נשאים.

יוסי שריד: רוב הילדים בני העדה האתיופית, שלא בטובתם, נקלעו לחינוך הממלכתי-דתי, בעיקר באשמת אלה שהוליכו אותם לשם, אבל גם באשמת אנשי העדה עצמם.

יוסי שריד: הם נמצאים בין ציבורי היעד הראשונים במעלה, ודווקא הם לא מקבלים את ההסברה הזו.

יוסי שריד: זו הערה מאוד מאירת עיניים.

ורד בן חירות: אני רוצה לתת את זווית הראייה שלי.

ורד בן חירות: אלי מגיעים אנשים לאחר שקיבלו תשובה חיובית.

ורד בן חירות: ככל שעובר הזמן גיל הממוצע יורד והרבה מאוד צעירים מגיעים אלי.

ורד בן חירות: אחד הטיעונים השים ביותר שאני שומעת, הוא לגבי ההסברה בבתי הספר.

ורד בן חירות: יש הרבה כעסים, כאשר אחד מהם מופנה למערכת החינוך, על זה שלא אמרה להם כלום.

ורד בן חירות: הסברה זה לא רק שיחה בת שעה.

ורד בן חירות: כדי שתהיה הפנמה והבנה עמוקה של החומר הזה, שהוא חומר קשה שכולל שני נושאים שהם טאבו, מוות ומין, צריך להעביר סדנה שלמה.

ורד בן חירות: אני נותנת לכם את הזווית של מיש כבר נדבק.

ורד בן חירות: כאשר אותו אדם הגיע לשלב שבו הוא צריך לקחת את הקונדום ולהשתמש בו, הוא לא עשה זאת.

ורד בן חירות: הוא לא זכר למה חשוב וכמה חשוב להשתמש בקונדום.

יוסי שריד: אולי הוא כן זכר ואמר לך את זה כדי להצדיק את עצמו.

ורד בן חירות: אני לא הייתי מתייחסת לזה אם זה לא היה עולה מכל כך הרבה אנשים צעירים עם H.I.V, שהגיעו אלי.

יוסי שריד: כאשר אני עושה דבר רע, יש לי נטייה לא לזכור את זה.

ורד בן חירות: לסיום, כדי שתהיה הסברה יעילה, צריכה להיות סדנת ארוכת טווח לא של פעם בשנה.

ורד בן חירות: מדובר במחלה קשה שעולה למדינת ישראל מאות אלפי דולרים.

ורד בן חירות: צריך להשקיע בסדנאות ארוכות טווח לא פעם אחת במהלך לימודי התיכון, כי תהליך של הפנמה הוא תהליך מאוד ארוך.

אבינוף פרומר: אני נותן את הסיפור האישי במסגרת הסדנאות של הוועד למלחמה באיידס.

אבינוף פרומר: אני רציתי להדגיש את החשיבות של הסיפור האישי במהלך הסדנה.

אבינוף פרומר: אני רואה את הצעירים לפני הסדנה ואחרי הסדנה, והשינוי שהם עוברים מבחינת ההפנמה, הוא משמעותי ביותר.

אבינוף פרומר: אחרי הסדנאות מגיעים אלי הצעירים ונפתחים בפני.

אבינוף פרומר: פתאום כל הפחדים שלהם יוצאים, והם מרגישים קרבה מאוד גדולה והבנה של חשיבות קיום יחסי מין מוגנים עם קונדום.

יוסי שריד: כמה בעלי סיפור אישי מעורבים בפעילויות האלה?

טלי יסאן: 6 אנשים, שמתוכם רק 3 נחשפו בתקשורת, והיתר עשו זאת רק בבתי הספר.

גדעון הירש: בסוכנות הידיעות שמוקדשת לאיידס, סופר שרשויות סין הכניסו את נושא האיידס בתור פריט חובה בבתי הספר התיכוניים, כאשר לפני שנתיים עדיין הכחישו שם כי יש בעיה כזו בסין.

גדעון הירש: תוך שנתיים הם עברו מהכחשת הבעיה להכנסת הנושא לכל בתי הספר התיכוניים.

גדעון הירש: אני מתנצל בפני נציגי משרד החינוך אם נשמענו כאן יותר מדי בעלי ארגומנטים.

גדעון הירש: אנחנו מעונינים בשיתוף פעולה עם משרד החינוך.

גדעון הירש: אנחנו חושבים שיש לנו מה להציע למשרד החינוך, שהוא דבר שהוא ייחודי לוועד למלחמה באיידס.

גדעון הירש: אנחנו זקוקים לכסף כדי להעביר את הסדנאות האלה.

גדעון הירש: אנחנו לא מרוויחים מזה יותר מדי כסף.

גדעון הירש: אנחנו משלמים למי שמספר את הסיפור האישי, למנהלים ולמי שמרכז אותם.

גדעון הירש: אנחנו חושבים שזה הפתרון הטוב ביותר בשביל להפנים את הנושא הזה של מניעת איידס.

גדעון הירש: אני אשמח אם הוועדה תקרא למשרד החינוך לכלול את הנושא הזה בתור פריט חובה.

מל פולישוק-בלוך: אני לא חושבת שאני אקבל את ההמלצה האחרונה שלך, משום שאין לזה סוף.

מל פולישוק-בלוך: אי אפשר לכפות כל דבר.

מל פולישוק-בלוך: אני רואה בברכה את ההבנה והנכונות של משרד החינוך ללכת בכיוון רוח הדברים שלך ולגרום יוסי שריד: אפשר לקרוא למשרד החינוך להסתייע יותר בגורמים המעורבים.

מל פולישוק-בלוך: ברוח הדברים החיוביים של דבריך, גדעון, אני רוצה לסכם את הישיבה.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה מברכת על תחילתו של שיתוף פעולה פורה בין משרד החינוך לבין כל הגורמים הממשלתיים והציבוריים הפועלים כיום בנושא המלחמה באיידס, כאשר הכנס המקצועי בנושא הוא פתיח ציבורי לכך.

מל פולישוק-בלוך: אני בהחלט רואה בכך תחילתה של דרך נכונה.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה דורשת ממשרד החינוך להכין תוכנית פעולה להסברה שתכלול את כל בתי הספר, ותדווח לוועדת החינוך בתוך חצי שנה על ביצוע התוכנית.

מל פולישוק-בלוך: אז נשמח לראות את ההתקדמות של הדברים.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה רואה בחומרה רבה את העובדה, שאין הסברה של נושא המלחמה באיידס בקרב התלמידים הדתיים במדינת ישראל, במיוחד חמורה הבעיה שתלמידים בני העדה האתיופית שנשלחו לחינוך הדתי אינם מקבלים כל הסברה בנושא הזה, כדברי הנציגים עצמם.

יוסי שריד: אני מציע שנרשום, כי הוועדה רושמת לעצמה את הודעת משרד החינוך, כי בשנה הבאה יוכפל ההיקף של בתי הספר שיקבלו הדרכה בנושא האיידס.

מל פולישוק-בלוך: אני ביקשתי דבר יותר מרחיק לכת.

מל פולישוק-בלוך: אני ביקשתי תוכנית פעולה להסברה שתכלול את כל בתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: בתוך חצי שנה אנחנו נקבל דיווח על תוכנית הפעולה הזו.

יוסי שריד: כיוון שנמסרה כאן הודעה, אני מציע שתהיה לנו תזכורת, שהמשרד מסר הודעה שהוא מעריך שיוכפל מספר בתי הספר.

מל פולישוק-בלוך: בסדר.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שאתם צריכים במשרד החינוך מישהו שיתפקד במשרה קבועה ויידע שזה תפקידו.

בלהה נוי: התפקיד עומד בפני מכרז.

מל פולישוק-בלוך: בתוך חצי שנה אנחנו נקבל דיווח על התוכנית וביצועה.

מל פולישוק-בלוך: בנוסף, אנחנו נבקש ממשרד החינוך שיביא לכאן תלמידים שיעברו סדנת הסברה על ידי הוועד למלחמה באיידס.

בלהה נוי: אולי נעשה גם הסברה של עמיתים.

מל פולישוק-בלוך: אתם תבנו ביחד את התוכנית.

טלי יסאן: האם צריך לחכות ליום הבינלאומי או שאפשר לעשות את זה קודם?

מל פולישוק-בלוך: אפשר לעשות את זה קודם.

מל פולישוק-בלוך: תבנו יחד את התוכנית וכאשר תהיו מוכנים, אנחנו ניתן לכם את הבמה ואת החשיפה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה, הישיבה נעולה.