ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 335, 2004-11-23 09:00

מל פולישוק-בלוך: בוקר טוב.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו בישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט, בנושא של תלמידים מחוננים וחינוך למצוינות.

מל פולישוק-בלוך: התייחסתי לשני המרכיבים האלה, שקשורים ואינם קשורים.

מל פולישוק-בלוך: חינוך למצוינות לא קשור בהכרח לתלמידים מחוננים, זה קשור לכל תלמיד במערכת החינוך.

מל פולישוק-בלוך: כל אחד צריך להיות מחונך למצוינות, להשתדל יותר לטפס בעוד כמה מדרגות מהמקום שבו הוא נמצא.

מל פולישוק-בלוך: תלמידים מחוננים הם תלמידים מחוננים, והיום נתמקד בהם.

מל פולישוק-בלוך: הסיבה שחיברתי את שני הנושאים היא משום שאני מאמינה שאם נשקיע יותר ונשים יותר במרכז הפעילות החינוכית שלנו את נושא התלמידים המחוננים, זה יטמיע את נושא החינוך למצוינות וישפיע על כלל התלמידים, וזה ירים למעלה את כולם ביחד.

מל פולישוק-בלוך: במקום מה שעושה מערכת החינוך כבר ב-15 השנים האחרונות, או יותר, כשהיא פועלת לבינוניות ולהורדת רמה כדי שכולם ירגישו טוב וכולם יהיו במקום טוב באמצע, אני טוענת שאנחנו צריכים לשאוף להרים ולרומם את כולם, כל אחד ממקומו הוא.

מל פולישוק-בלוך: דווקא השפיץ של הפירמידה, המחוננים והטובים יותר והחזקים יותר, יכולים וצריכים לדאוג גם לחבריהם ולעזור כדי להרים את כל המערכת לרמות טובות יותר.

מל פולישוק-בלוך: הוכחה לכך ראינו השבוע בסיור של ועדת החינוך בכפר-יונה ובחדרה.

מל פולישוק-בלוך: הלכנו לראות פעילות של ילדים מוצלחים, במסגרת פעולת עמותת "מופת".

מל פולישוק-בלוך: מסתבר שגם בחדרה וגם בכפר-יונה, ילדים רגילים לחלוטין, לא הוגדרו כמחוננים, להיפך, יש שם מכל שכבות האוכלוסייה, מכל הרמות והמינים ומכל התפוצות - אנחנו רואים איך הם מגיעים להישגים לימודיים יוצאים דופן, בתחום שלכאורה הוא קשה מאוד, מתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: לא רק שהם מגיעים להישגים, הם מגיעים להישגים לא מתוך כך שמישהו לוחץ עליהם או יושב להם עם שוט על הצוואר, אלא להיפך, מתוך חדוות יצירה, מתוך חדוות לימוד, עם עיניים נוצצות.

מל פולישוק-בלוך: ביקרנו בכיתות עצמן וראינו איך הילדים לומדים, וכששואלים את הילדים בכיתות ב' ו-ד' ו-ה' ואת הילדים בחטיבות הביניים איזה מקצוע הם הכי אוהבים, הם משיבים: חשבון, מתמטיקה.

מל פולישוק-בלוך: זה נאמר בצורה אמיתית ומתוך הלב.

גילה פינקלשטיין: הם לומדים בכיתה נפרדת?

מל פולישוק-בלוך: ראינו שני מודלים, האחד כיתת "מופת" נפרדת, לא מחוננים.

מל פולישוק-בלוך: הכיתה היתה הטרוגנית, אבל זאת נקראת כיתת "מופת", כיתה אחת מתוך חמש.

מל פולישוק-בלוך: הארבע האחרות הן כיתות רגילות.

מל פולישוק-בלוך: אבל זה לא שהילדים שם אובחנו ברמת יכולת יוצאת דופן, אלה מדובר בילדים שמלה אחת מחברת אותם: מוטיבציה.

מל פולישוק-בלוך: אלה ילדים שהחליטו באופן עצמאי, לפעמים בעידוד ההורים.

ריבי ליקריץ: הכיתה היא לתלמידים מצוינים, בדקו את הציונים שלהם.

מל פולישוק-בלוך: זה לא נכון.

אליהו חכם: לא היתה בחירה של מישהו שישב ובדק.

מל פולישוק-בלוך: הילדים האלה נכנסים לכיתת "מופת" לא על-פי היכולת הלימודית שלהם.

מל פולישוק-בלוך: לא בודקים את היכולת שלהם מבחינה לימודית, אלא אך ורק את המוטיבציה, האם הילד מוכן לקחת על עצמו את האתגר הזה ללמוד יותר.

מל פולישוק-בלוך: דיבר שם יפה ילד חמוד בכיתה ח', שאמר: אני חיפשתי מסגרת ששם אוכל ללמוד.

מל פולישוק-בלוך: אני אוהב ללמוד, אני רוצה ללמוד, אני רוצה להיות בכיתה שבה כל החברים שלי רוצים ללמוד ואף אחד לא מפריע ללמוד.

מל פולישוק-בלוך: זה המכנה המשותף של כולם, והם מגיעים להישגים אדירים.

מל פולישוק-בלוך: לעומת זאת בחדרה זאת לא כיתת "מופת", אבל שיטת הלימוד היא של "מופת", ושם יש ילדים בכיתה הטרוגנית לחלוטין, רגילים.

מל פולישוק-בלוך: שם אין כל הבחנה, אין כל סינון או מיון.

מל פולישוק-בלוך: היינו שם בכיתות של בתי-ספר יסודיים.

מל פולישוק-בלוך: היתה שם חיילת מגלי צה"ל שליוותה את הסיור והיא אמרה לי: אני למדתי בבית-הספר הזה, ומה שהם לומדים בכיתה ב' אני למדתי בכיתה ז'.

מל פולישוק-בלוך: הם מגיעים להישגים נהדרים בחשיבה, בהיגיון.

מל פולישוק-בלוך: זה אפשרי.

מל פולישוק-בלוך: אני אומרת את כל ההקדמה הארוכה הזאת, כי אפשר לחנך למצוינות.

מל פולישוק-בלוך: צריכים לקחת את זה כמודל.

מל פולישוק-בלוך: אתמול בישיבה בעניין התקציב של משרד החינוך ציינתי את זה מפורשות.

מל פולישוק-בלוך: בספר התקציב של חינוך המלה "מצוינות" לא קיימת.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה שבכל זאת נתמקד בנושא שלשמו אנחנו פה, בנושא של מחוננים.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת אורית נוקד פנתה אלי בנושא הזה, וחבר ועדת החינוך העירונית בנס-ציונה, נאור ירושלמי, פנה אלי בנושא הזה, וכן אנשים אחרים שאינם פה פנו אלי.

מל פולישוק-בלוך: משרד החינוך, לצערי הרב, במיוחד בנושא הזה לא מצא לנכון להשקיע בצורה ראויה בנושא של תלמידים מחוננים.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה לציין לפחות שניים או שלושה דברים שעל פניו, בלי עין מקצועית, איתרתי בחומר שקיבלתי ממרכז המחקר והמידע.

מל פולישוק-בלוך: אין כאן איתור של ילדים, אין הבחנה בגיל הנכון, על פני כל שכבות הגיל.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, זה עניין יותר התנדבותי.

מל פולישוק-בלוך: לפי החומר שקיבלנו כאן, המבחן נעשה במימון הורי הילדים.

שלומית רחמל: זה לא נכון.

שלומית רחמל: אני לא יודעת על סמך מה זה נאמר.

מל פולישוק-בלוך: המקורות שאני שמעתי, גם מזה אבל גם מאנשים שעובדים בשטח, אומרים שזה עניין וולונטרי אם אתם כן עושים או לא עושים אבחון, לא מתקיים בכל מקום ולא בהכרח.

מל פולישוק-בלוך: בהרבה מאוד מקרים זה בתשלום ההורים.

מל פולישוק-בלוך: זאת האינפורמציה שאני קיבלתי מהשטח, ואני אשמח לשמוע אחרת.

מל פולישוק-בלוך: אני שומעת על כך שגם במקומות שכבר יש אבחון וכבר יש פעילות, אין הדרכה מושכלת ומרוכזת של המורים, וכל אחד עושה כרצונו וכהבנתו.

מל פולישוק-בלוך: אין שום תוכנית מדידה לאן הולכים, מה המטרות ואיך משיגים אותן.

מל פולישוק-בלוך: אין תוכנית מובנית של תוכנית הלימודים.

מל פולישוק-בלוך: בקיצור, אם רוצים עושים, אם לא רוצים לא עושים.

מל פולישוק-בלוך: במלה אחת קוראים לזה "בלגאן".

מל פולישוק-בלוך: את הנושא של ילדים מחוננים הכרתי לפני 22 שנים, לא בגלל שהיה לי ילד מחונן אלא בגלל שהייתי פעילה ברעננה, ושמתי לב שיש שם הרבה ילדים מחוננים וכולם מוסעים לפרופ' אריקה לנדאו באוניברסיטת תל-אביב.

מל פולישוק-בלוך: זאת היסטוריה.

מל פולישוק-בלוך: אז שאלתי את העירייה למה אנחנו צריכים להסיע מאות ילדים מרעננה לאריקה לנדאו ברמת-אביב, האם אי-אפשר שהיא תבוא לרעננה?

מל פולישוק-בלוך: לא קיבלתי תשובה הולמת.

מל פולישוק-בלוך: ב-1982 הקמתי ועד הורים ברעננה, שקיים עד היום, לצורך הנושא הזה, לדאוג לילדים טובים יותר, חזקים יותר.

מל פולישוק-בלוך: מאז עשינו גם דברים אחרים.

מל פולישוק-בלוך: בתחילה אריקה לנדאו ואחר-כך אחרים באו לרעננה, ומאז יש ברעננה טיפול בנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: לא בכל מקום יש "משוגעת" שעושה את זה, בהרבה מקומות זה נופל בין הכיסאות, בהרבה מקומות זה לא מטופל כמו שצריך.

מל פולישוק-בלוך: גם במקום שזה מתנהל, אפשר לעשות הרבה יותר.

אורית נוקד: יזמתי את הדיון הזה, כי אני מאמינה שחובתה של מדינת ישראל, כמו שהיא דואגת לכל התלמידים - ואני מעורבת בכל נושא התלמידים בעלי הצרכים המיוחדים - חשבתי שבדיוק באותו אופן היא צריכה לדאוג לאותם תלמידים שיש להם צרכים מיוחדים אחרים, מאחר שהם מחוננים.

אורית נוקד: אני חושבת שעל-ידי העצמה ומציאת המסגרות המתאימות לתלמידים המחוננים אנחנו נגרום בעתיד למדינת ישראל ליצירה של דור שיהיה דור המנהיגות שלנו בכל התחומים.

אורית נוקד: מלי, אני עוד זוכרת את הדברים שאמרת בישיבה של ועדת החינוך, כאשר נתנו לזוכי פרס הנובל את אותו שי מיושב-ראש הכנסת.

אורית נוקד: אמרת אז שההון האנושי הוא אחד הדברים החשובים שאנחנו שמים לעצמנו כמטרה, גם בהיבט של הצמיחה.

אורית נוקד: אני חושבת שזאת העבודה שלנו בכנסת, חשוב מאוד להעצים את זה.

אורית נוקד: לכן יזמתי את הדיון, על-מנת לדעת מה המצב.

אורית נוקד: אני יודעת שהיו הרבה ועדות שעסקו בנושא, והוועדה האחרונה שבהן היתה הוועדה בראשותו של פרופ' ברוך נבו.

אורית נוקד: רציתי לדעת מה משרד החינוך מתכוון לעשות.

אורית נוקד: אני חוזרת ומזכירה, שכל דבר, אם רוצים שהוא יתממש, צריך שיהיה המשוגע לדבר וגם צריך שיהיה המקור התקציבי המתאים.

אורית נוקד: אני רוצה לשמוע מה אתם אומרים, מה הצרכים שנראים לכם נכונים.

אורית נוקד: נדמה לי שכל האנשים שנמצאים כאן שותפים לרעיון שצריך לקדם את נושא המחוננים, השאלה היא איך.

אורית נוקד: אני רואה את חברת הכנסת פינקלשטיין, שאני יודעת שעוד בהיותה מנהלת בית-ספר היא קידמה את הנושא של המחוננים.

גילה פינקלשטיין: אני שמחה שחברת הכנסת אורית נוקד הפנתה את תשומת לבנו לנושא החשוב הזה, כי אנחנו יודעים שילדים הם לא הוצאות, הילדים זה השקעה, כי זה ההון האנושי שלנו.

גילה פינקלשטיין: בבית-הספר שניהלתי, שלימדתי בו 32 שנים, פתחו השנה כיתה של מחוננים.

גילה פינקלשטיין: זה לא פשוט.

גילה פינקלשטיין: אני מבינה שיש כמה שיטות, יש שיטה של כיתה נפרדת, כמו בבית-ספרי, יש אזורים שבהם יש יום העשרה, ויש מקומות שבהם יש חוגים, כך שהילדים לומדים בכיתות הרגילות והולכים אחר-הצוהריים לחוגים.

גילה פינקלשטיין: כמובן שיש מעלות ויש חסרונות, ואנחנו רוצים מאוד להיכנס לנושא הזה.

גילה פינקלשטיין: השאלה היא איזו שיטה יותר טובה, מה אומרים המחקרים.

מל פולישוק-בלוך: אני מבקשת מנציגת משרד החינוך לפתוח.

מל פולישוק-בלוך: מה שאני מבקשת מאנשי משרד החינוך, מלבד להגיד לנו מה נעשה, לומר לנו מה עוד צריך להיות.

מל פולישוק-בלוך: תדברו גם במידה קצת ביקורתית על מה שנעשה, לא בשביל חלילה לפגוע במישהו, אלא כדי לפתור בעיות שאתם נתקלים בהם ואתם חושבים שצריך לעשות אחרת.

לאה רוזנברג: בנושא של המחוננים גם לי יש חוויות אישיות.

לאה רוזנברג: ניהלתי שלושה בתי-ספר, ויש לי גם ילדים פרטיים.

לאה רוזנברג: הנושא של המחוננים היה נושא לא לגיטימי או לא בון-טון לדבר עליו כאשר המצוקות האחרות כל כך קשות.

מל פולישוק-בלוך: את אומרת את זה בלשון עבר?

לאה רוזנברג: אני אומרת את זה בלשון עבר.

לאה רוזנברג: זה היה משהו שנחשב ללוקסוס.

לאה רוזנברג: יש לנו מצוקות כל כך קשות וילדים מסביבות סוציו-אקונומיות כל כך קשות, וגם נעשה ההקשר השגוי כמובן, שילד מחונן הוא גם ילד במצב סוציו-אקונומי גבוה.

לאה רוזנברג: ההקשר הזה היה מסוג הדברים שנתן את הלגיטימציה להגיד: בתוך כל סדרי העדיפויות שלנו, לא בוער לטפל בנושא הזה.

מל פולישוק-בלוך: תמיד אומרים לנו "הם יסתדרו".

לאה רוזנברג: חלק גדול מהם גם הסתדר.

לאה רוזנברג: אף אחד לא מדד מה ההפסד שנגרם בדרך עד שהם הסתדרו.

לאה רוזנברג: אני אומרת את זה בלשון עבר, מפני שהמודעות לנושא של המחוננים הלכה וגברה.

לאה רוזנברג: אני יכולה להגיד שמאז שהגעתי למשרד החינוך, לפני כשנתיים, המודעות והעיסוק בנושא הזה הוא על סדר היום שלנו עד כדי כך שנתמנתה הוועדה בראשותו של פרופ' ברוך נבו כדי להגיד מה המודל הרצוי ואיך היינו רוצים לעשות את זה, מה טוב יותר ומה פחות.

לאה רוזנברג: מיום כניסתי לתפקיד זאת היתה קבועה בכל פגישה שבועית שלי עם שלומית.

לאה רוזנברג: מה שמטריד אותי זה אותם ילדים מחוננים שהפער בין ה-IQ שלהם לבין ההתפתחות הרגשית שלהם גורם להם להתרסק במערכת.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, הם לא מסתדרים.

לאה רוזנברג: מסתדרים אלו שיש איזושהי הלימה בין שתי המערכות האלה.

לאה רוזנברג: אלו שמתרסקים, לא זיהינו אותם בעבר.

גילה פינקלשטיין: כשהיית בעיריית תל-אביב עסקת בזה הרבה.

לאה רוזנברג: נכון.

לאה רוזנברג: הנושא הזה עלה כאחד הנושאים שנידונו באותה ועדה, אבל לשמחתי לא רק הנושא של הילד המתרסק עלה, אלא גם הילדים המסתדרים.

לאה רוזנברג: יש כאן הפסד גדול מאוד לילד עצמו, ויש הפסד של הון אנושי שהיינו יכולים לטובת הפרט ולטובת הכלל לעשות אתו דבר נכון יותר.

לאה רוזנברג: הדוח של הוועדה אומץ על-ידי משרד החינוך.

לאה רוזנברג: אני אחלק אותו לנוכחים.

יוסי שריד: יש אישה בארץ, ד"ר אריקה לנדאו, שבכל הכבוד לכל הנוכחים, כולל אלה שהגיעו למשרד החינוך לפני שנתיים וחצי, צריכה להיות כאן.

יוסי שריד: למה היא לא בוועדה אפילו?

יוסי שריד: בכל זאת יש לה ניסיון של 30 שנים.

דליה בן אסא: יש לה ניסיון עם הגיל הרך.

יוסי שריד: את לא יודעת מה הניסיון שיש לה.

דליה בן אסא: אני מכירה אותה אישית.

יוסי שריד: היא אישה שמבינה בנושא יותר מאשר כל היושבים בחדר הזה.

יוסי שריד: אני רואה שיש מעין חרם כלפיה.

דליה בן אסא: הוועדה היא לא מטעם, היא ועדה מקצועית.

יוסי שריד: אני מכיר את פרופ' נבו, והוא בסדר גמור ואין לי כל טענה, חס וחלילה.

יוסי שריד: אבל יש אישה שהיתה חלוצה בעניין זה, 30 שנה היא עוסקת בזה, לא רק בגיל הרך.

יוסי שריד: האם יש חרם?

שלומית רחמל: אין שום חרם על אריקה לנדאו, להיפך, אנחנו תומכים בפעילות שלה מבחינה תקציבית בכל שנה.

שלומית רחמל: היא מפעילה חוגים בשעות אחר-הצוהריים, ומסיבות טכניות היא לא יכלה להשתתף בוועדה.

יוסי שריד: למה היא לא הוזמנה היום לכאן?

שלומית רחמל: לא אני קבעתי את רשימת המוזמנים.

יהודית גידלי: אני מסכימה אתך.

לאה רוזנברג: אנחנו מאמצים את הדוח הזה כלשונו.

לאה רוזנברג: עכשיו צריך לצאת לדרך.

לאה רוזנברג: בשנת התקציב הקרובה נראה איך אנחנו מקצים מתוך התקציב לצורך זה.

מל פולישוק-בלוך: האם יש הבדל בין התקציב של השנה לבין זה של השנה שעברה בהתייחסות למחוננים?

לאה רוזנברג: אין ירידה בתקציב.

מל פולישוק-בלוך: מה התקציב שמשרד החינוך מקציב?

מל פולישוק-בלוך: נשמע את שלומית רחמל, ואני מבקשת שתתייחסי גם לעניין התקציב.

שלומית רחמל: אני רוצה להבהיר שהיעד שלנו הוא לאפשר לכל תלמיד מחונן, באשר הוא, אם זה בפריפריה ואם זה במרכז ואם זה מהמגזר הערבי והדרוזי וכיו"ב, לאפשר לו להשתתף בתוכנית מיוחדת, בנוסף ללימודים הרגילים שלו.

שלומית רחמל: אנחנו הגענו למצב שהשנה כל היישובים היהודיים בארץ מרושתים במערך הטיפוח, וכמעט כל היישובים הערביים.

שלומית רחמל: השנה, בזכות כל הנושא של השוויון וההקצאות בדוח שושני, נקבע פקטור מיוחד לתלמידים המחוננים.

מל פולישוק-בלוך: מה הפקטור?

שלומית רחמל: 0.3.

שלומית רחמל: זה כדי לממן לפחות לחלק הגדול את העלות של התוכניות הייחודיות שהילדים המחוננים משתתפים בהם.

מל פולישוק-בלוך: מה המשמעות של ה-0.3?

שלומית רחמל: זה חלקי 5,000.

שלומית רחמל: זאת אומרת, אם עלות שעה שנתית היא 5,000 שקלים, החשבון הוא שליש מ-5,000.

שלומית רחמל: זה התוספת למחונן.

שלומית רחמל: בסך הכול תקציב המחלקה למחוננים, כולל פעילות וכולל שעות תקן, מגיע קרוב ל-15 מיליון שקלים.

מל פולישוק-בלוך: כולל השליש שדיברת עליו?

שלומית רחמל: כן.

יהודית גידלי: כמה תלמידים יש לכם?

שלומית רחמל: קרוב ל-12,000, שבחלקם לומדים בתוכניות אחר-הצוהריים, ו-7,500 שלומדים בתוכניות שונות בשעות הבוקר.

אליהו חכם: האם ההורים משתתפים במימון של החוגים אחר-הצוהריים?

שלומית רחמל: ההורים משתתפים, ומשרד החינוך מתקצב באמצעות תקנת תמיכות.

שלומית רחמל: בשעות הבוקר, התמיכה היא באמצעות שעות תקן, שזה הפקטור שנקבע 0.3.

יוסי שריד: כמה היה התקציב לפני ארבע שנים?

שלומית רחמל: אותו הדבר.

אורית נוקד: ולפני שנתיים?

שלומית רחמל: יש רק גידול טבעי.

שלומית רחמל: לפני ארבע שנים התקציב היה 12 מיליון שקלים.

יוסי שריד: האם היו קיצוצים בתקציב?

שלומית רחמל: לא.

שלומית רחמל: המבחנים בשנתון ב' או ג' נערכים בכל הארץ לכל המגזרים.

מל פולישוק-בלוך: למה זה ב' או ג'?

שלומית רחמל: מסיבות היסטוריות היו מקומות שברשות המקומית העדיפו שתוכנית תתחיל בכיתה ב'.

שלומית רחמל: היו מקומות שאמרו שהילד צעיר מדי כדי להוציא אותו מהכיתה ולהסיע אותו למרכז, ולכן התחילו בכיתה ג'.

מגלי והבה: יש מגזרים שזה לא מתחיל אפילו בכיתה ה'.

שלומית רחמל: במגזר הדרוזי זה התחיל בכיתה ה'.

מגלי והבה: בגלל שאנחנו מפגרים בשנתיים?

שלומית רחמל: במגזר הדרוזי בחיפה, דליאת אל-כרמל ועוספיא, יש מרכז ששם מתחילים בכיתה ד'.

שלומית רחמל: הדרוזים בצפון, כיוון שהם ביקשו ללמוד במרכזים היהודיים ולא להקים בעבורם מרכזים נפרדים, וכיוון שידע העברית שלהם אינו מספק לפני כיתה ה', הם עצמם ביקשו להתחיל בכיתה ה'.

שלומית רחמל: גם היום, כשהם לומדים בתוכניות ומקבלים תגבור בעברית, יש פער בין ידע העברית של הילדים האחרים לבין הידע שלהם.

מגלי והבה: למה לא מתחילים את לימוד העברית בכיתה יותר נמוכה?

מל פולישוק-בלוך: זאת שאלה טובה מאוד, אבל היא לא הכתובת.

מל פולישוק-בלוך: כשהיינו בלוד ראינו ילדים ערבים לומדים בערבית, ואני שאלתי את אותה שאלה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להציע שננהל כאן דיון ספציפי על החינוך במגזר הדרוזי, ונדבר גם על השפה וגם על הדברים האחרים.

מל פולישוק-בלוך: אז נקבל את התשובות הראויות.

מגלי והבה: באותו מגזר של אלה שלומדים אצל הנזירות לומדים צרפתית ואנגלית וערבית ועברית, ואני רואה שהם מצליחים בחיים הרבה יותר טוב מאלה שלומדים שפה אחת או שתיים.

שלומית רחמל: המבחנים ממומנים על-ידי משרד החינוך.

שלומית רחמל: אחת לכמה שנים אנחנו מפרסמים מכרז, לפי חוק המכרזים, גם למגזר הערבי וגם למגזר היהודי, כדי שהילדים הערבים יוכלו להיבחן בשפתם.

יוסי שריד: כמה ילדים ערבים יש בתוכנית?

שלומית רחמל: קרוב ל-2,000.

יוסי שריד: כמה להערכתך אתם משקיעים בכל ילד?

שלומית רחמל: לפי הפקטור של שושני, זה 0.3.

יוסי שריד: בכמה כסף מדובר?

מל פולישוק-בלוך: תחלק 15 מיליון שקלים ל-12,000 תלמידים.

יוסי שריד: האם מדובר בהשקעה של 1,000 שקלים בתלמיד לשנה?

שלומית רחמל: אם אתה מחלק כך.

שלומית רחמל: אבל ההקצאה לא מפוזרת שווה בשווה, כי תמיכה בחוג אחר-הצוהריים אינה דומה לתמיכה בלימודי יום.

שלומית רחמל: זה רק התוסף.

שלומית רחמל: קודם כל הוא ילד רגיל, שמקבל את מה שמערכת החינוך נותנת לו בהיותו תלמיד.

יוסי שריד: אבל הערך הנוסף הוא 1,000 שקלים.

יוסי שריד: מה עושים ב-1,000 שקלים?

מגלי והבה: את הבחינות עושים בעיפרון, והבנתי שיש כמה בתי-ספר שנעשים שם שיפורים לכאן או לכאן.

מל פולישוק-בלוך: זאת כבר רמאות.

שלומית רחמל: המבחנים שאותם הזכרתי ממומנים כולם על-ידי משרד החינוך.

שלומית רחמל: בשאלה אם מדובר בבחירה או לא, ההורים מקבלים מכתב שבו נאמר להם שזאת זכותם להחליט שלא לשלוח את ילדם לבחינה, כי זאת הזכות הבסיסית של ההורים להחליט.

שלומית רחמל: יש באמת הורים שמנצלים את הזכות הזאת ובוחרים שלא לשלוח את הילד לבחינה, מסיבות שלהם.

שלומית רחמל: אבל זה לא שמדובר בבלגאן.

שלומית רחמל: יש נוהל מסודר, נשלחים מכתבים לכל ההורים מכל מנהלי בתי-הספר.

שלומית רחמל: אם יש הורים שאינם רוצים, זאת זכותם.

שלומית רחמל: אבל באופן עקרוני אני בוחנת בשלב הראשון 75,000 ילדים בשנה.

מל פולישוק-בלוך: כמה ילדים יש בשכבת גיל?

שלומית רחמל: כ-100,000 ילדים.

שלומית רחמל: ההורה לא משלם.

שלומית רחמל: במידה שילד לא עבר את המבחנים או לא נבחן בשלב כזה או אחר והוא הגיע לכיתה ז' ועכשיו הוא רוצה להתקבל לתוכנית לתלמידים מחוננים, אז הוא צריך להיבחן, ואז אנחנו כבר לא משלמים בעבור המבחן.

שלומית רחמל: אבל אנחנו שולחים אותו להיבחן במכון שזכה במכרז, מכון מקצועי שנבדקה המקצועיות שלו ונקבע תעריף מקסימום כמה מותר לו לגבות.

שלומית רחמל: כיום מדובר ב-150 שקלים לילד.

שלומית רחמל: זה בהחלט מחיר סביר לאבחון תלמיד.

שלומית רחמל: כך שגם כאשר ההורה משלם, הסכום הוא בפיקוח והמכון הוא בפיקוח.

שלומית רחמל: אין לנו מבחנים ברצף לאורך כל השנים.

שלומית רחמל: חברת הכנסת פינקלשטיין, כפי שהזכרת קודם יש לנו שלושה סוגים של מסגרות למחוננים.

שלומית רחמל: סוג אחד הוא יום העשרה שבועי, כפי שנפתח ברעננה כתוצאה מפעילותה של יושבת-ראש הוועדה.

שלומית רחמל: יש לנו 44 מרכזים כאלה בכל רחבי הארץ, 33 במגזר היהודי, אחד במגזר הדרוזי, שזה דליאת אל-כרמל ועוספיא, ו-11 מרכזים למגזר הערבי והבדואי.

מל פולישוק-בלוך: יהודי כולל גם דתי וגם חרדי?

שלומית רחמל: יהודי זה גם ממלכתי וגם ממלכתי דתי.

שלומית רחמל: זה לא כולל את החרדי שבחרו עד כה שלא להצטרף, כי התוכניות משותפות וזה לא מתאים לרוח שלהם.

מל פולישוק-בלוך: הם עוברים את המבחנים?

שלומית רחמל: לא.

אורית נוקד: מה האחוז שלהם בשנתון?

שלומית רחמל: אני לא יודעת.

שלומית רחמל: בחב"ד אנחנו כן עורכים את המבחנים, ויש לנו גם ילדים מרשת חב"ד וגם מ"נועם" שכן מגיעים לתוכניות.

שלומית רחמל: המגזר הזה כן מגיע, ויש קבוצות שונות שלא מגיעות.

שלומית רחמל: בתוכנית של יום בשבוע זאת בהחלט פואמה פדגוגית, שלומדים ילדים יחד – יהודים, ערבים, ממלכתי, ממלכתי דתי.

שלומית רחמל: יש שביעות רצון גבוהה ונשירה מאוד מצומצמת.

שלומית רחמל: הרי זאת תוכנית שילדים יכולים לא להשתתף בה אם הם לא מעוניינים או שמשע

שלומית רחמל: מם להם או שזה לא מתאים להם.

שלומית רחמל: לגבי הכיתות, יש כיתות כמו זאת ב"צייטלין", שזאת האחרונה שפתחנו השנה.

שלומית רחמל: אני שמחה, זאת כיתה אחת בבית-ספר ממלכתי דתי.

שלומית רחמל: יש לנו 69 כיתות כאלה ב-20 בתי-ספר יסודיים ועל-יסודיים.

מל פולישוק-בלוך: זאת אומרת, יש בתי-ספר שיש בהם כמה כיתות כאלה, בשכבות גיל שונות?

שלומית רחמל: כן.

שלומית רחמל: בבית-ספר יסודי זה מתחיל בכיתה ג', יש כיתת מחוננים בכיתות ג', ד', ה' ו-ו'.

מל פולישוק-בלוך: רק 20 בתי-ספר הלכו לשיטה הזאת?

שלומית רחמל: מדובר בבית-ספר אחד בעיר, כיוון שהגדרת המחוננים מדברת על 1% בשכבת גיל.

שלומית רחמל: צריכים להיות 2,000 ילדים בשכבת גיל ביישוב כדי להזין תוכנית.

מל פולישוק-בלוך: ואז מכל היישוב הולכים לאותו בית-ספר?

שלומית רחמל: נכון.

שלומית רחמל: לכן זה מתאים למקומות יותר גדולים.

שלומית רחמל: הרבה יותר נוח להסיע יום אחד בשבוע ולא שישה ימים בשבוע, ולכן ביישובים היותר קטנים בחרו להפעיל את המרכזים ולא את הכיתות הייחודיות.

מל פולישוק-בלוך: לכל הערים הגדולות בארץ יש כיתות?

שלומית רחמל: למעט באר-שבע, ששם פועל מרכז של יום בשבוע.

שלומית רחמל: מסיבה אידיאולוגית פרנסי העיר בחרו שלא לפתוח כיתה, אלא לפתוח תוכנית של יום בשבוע.

שלומית רחמל: השנה אפילו בנו להם מרכז מאוד יפה, חדש, בניין נפרד רק לתוכנית הזאת, שמפעילה גם חוגים אחר-הצוהריים וגם ימי עיון לילדים בסביבה.

שלומית רחמל: המרכז הזה הפך למרכז מצוינות.

שלומית רחמל: יושבת לצדי ענת גרשון, שהיא מנהלת בית-ספר "אופק" בירושלים, שגם הוא מבנה נפרד שאליו באים ילדים פעם בשבוע מכל העיר, אבל בית-הספר עובד חמישה ימים בשבוע ובכל יום מגיעים אליו ילדים אחרים.

שלומית רחמל: בית-הספר הזה הפך גם לעוגן לקהילה.

שלומית רחמל: קהילת רמות מקבלת שירותי מצוינות בבית-הספר.

אורית נוקד: הסעות הן על חשבון ההורים?

שלומית רחמל: יש הסדר בין משרד החינוך לרשויות, כמו שיש הסדר הסעים לגבי החינוך המיוחד.

שלומית רחמל: משרד החינוך משתתף לפי נוסחה שמוסדרת עם מרכז השלטון המקומי, עם הרשויות המקומיות.

שלומית רחמל: כמובן שלתוכניות אחר-הצוהריים אין לנו הסעות, זאת בעיה.

שלומית רחמל: המחויבות היא בבוקר, ובבוקר יש הסעות.

שלומית רחמל: מלבד העשרה וכיתה, יש חוגים אחר-הצוהריים, אליהם מופנים ילדים שנמצאים ב-3% העליונים.

שלומית רחמל: הרשויות בדרך-כלל מפעילות אותם, או על-ידי קבלנים, כלומר גופים, עמותות, מכללה למנהל, אריקה לנדאו ואחרים, ואנחנו תומכים בהם באמצעות תקנת תמיכות, שהיא מוסדרת כל שנה, כמו תקנות תמיכות אחרות.

מל פולישוק-בלוך: בכמה אתם תומכים?

שלומית רחמל: זה תלוי בבקשות.

מל פולישוק-בלוך: האם זה לפי המצב הסוציו-אקונומי של התלמיד?

יוסי שריד: כמה משפחה משלמת באותם המקרים שהתמיכה של המשרד היא פחותה, היא במינימום?

שלומית רחמל: לתוכנית של הבוקר, של יום העשרה, מחיר הגג שההורים משלמים הוא 1,650 שקלים לשנה.

שלומית רחמל: זה בעבור כ-32 ימי לימוד מלאים, מ-08:00 עד 14:00, שלושה קורסים בכל פעם.

שלומית רחמל: יש הרבה שיעורי בחירה וחובה.

שלומית רחמל: המורים בחלקם הם עובדי משרד החינוך, שממומנים על-ידי המשרד, ובחלקם הם מורים שמוצאים אותם בזכות המומחיות שלהם והייחוד שלהם.

מל פולישוק-בלוך: מה עם מי שלא יכול לשלם?

שלומית רחמל: יש לנו מלגות לנזקקים, יש לנו קרן שכיום יש בה 500,000 שקלים, והיא מיועדת לתמיכה בנזקקים שאינם יכולים לשלם את שכר הלימוד.

שלומית רחמל: כאן זה נקבע דיפרנציאלי, זאת אומרת יש הורים שעוזרים להם ב-500 שקלים, יש הורים שפוטרים אותם לחלוטין.

שלומית רחמל: בנוסף לזה שאנחנו מממנים מהמלגות, גם מנהלי התוכניות, כשהם מחשבים את התקציב, לוקחים בחשבון מראש שאפשר יהיה לפטור כמה ילדים מהצורך בתשלום.

מל פולישוק-בלוך: מה עם הכיתות?

שלומית רחמל: הכיתה לא עולה כסף בנוסף, הכיתה היא כמו כל כיתה, התלמיד משלם כמו שמשלם כל תלמיד באותו בית-הספר.

שלומית רחמל: את ההעשרה הוא מקבל באמצעות הפקטור שאנחנו מממנים.

שלומית רחמל: בנוסף אנחנו מפעילים תוכניות נוספות בכיתה להעשרה לילדים, למשל אני קונה 100 ימי עיון באוניברסיטת תל-אביב ב"נוער שוחר מדע", כדי שהילדים לא יצטרכו לשלם.

שלומית רחמל: זה יוצא אחת לחודש לכל כיתה, החל מחטיבת הביניים.

מל פולישוק-בלוך: כמה עולים החוגים?

מל פולישוק-בלוך: כמה תמיכה יש?

שלומית רחמל: סכום הגבייה בחוגים הוא לא מפוקח על ידי.

שלומית רחמל: בכל מקום גובים לפי היקף התוכנית, כי יש הוצאות שונות.

שלומית רחמל: אם יש קבוצות קטנות, זה עולה יותר.

שלומית רחמל: אם יש הרבה יותר ילדים, זה עולה פחות.

שלומית רחמל: העלות היא כ-2,000 שקלים לשנה לשלושה חוגים.

שלומית רחמל: התמיכה שלנו משתנה בהתאם לבקשה של הגופים, אבל היא יכולה להיות כ-200 שקלים לילד.

מל פולישוק-בלוך: תמיכה מתוך הקרן?

שלומית רחמל: לא, מתקנת תמיכות.

שלומית רחמל: יש שתי תקנות תמיכות, תקנת תמיכות רשויות ותקנת תמיכות עמותות, כלומר לפי מי שמפעיל.

מל פולישוק-בלוך: 200 שקלים זה סבסוד, זאת אומרת שעדיין נשאר לתלמיד לשלם 1,800 שקלים?

שלומית רחמל: אנחנו דורשים ממפעילי התוכנית שכאשר הם מחשבים את העלות התקציבית של התוכנית, שהם ייקחו בחשבון אפשרות לסבסד ילדים נזקקים.

שלומית רחמל: הם עושים את זה ברמה מקומית שלהם.

מל פולישוק-בלוך: האם בגלל בעיות תקציביות יש מגבלה במספר הילדים שמאתרים?

שלומית רחמל: ההגדרה מי הוא מחונן היא גם הגדרה סטטיסטית, אבל היא גם הגדרה תקציבית.

שלומית רחמל: כלומר, אפשר בהחלט לכלול באוכלוסיית תלמידים מחוננים 3% ואפשר 5% ואפשר 1%.

מל פולישוק-בלוך: אין הגדרה מקצועית אוניברסלית אובייקטיבית?

שלומית רחמל: יש הגדרות.

שלומית רחמל: פרופ' ברוך נבו, שזאת המומחיות שלו, הגדיר מאוד יפה את כל המונחים האלה, וזה מופיע בחוברת שלפנייך.

שלומית רחמל: יש מדינות שמחליטות שמ-125 IQ זה ילד מחונן.

שלומית רחמל: בלשון של ברוך נבו לתלמיד כזה קוראים "מצטיין" ולא "מחונן".

שלומית רחמל: יש רמות שונות של מחוננות, וההגדרה היא סטטיסטית והיא לפי רמת הנדירות של הילדים באותו מקום.

מל פולישוק-בלוך: זה כמעט כמו בקורס טיס, זה יחסי לילדים האחרים.

שלומית רחמל: נכון, אבל אני יכולה להגיד בגאווה, שהנורמות שלנו הן יחסיות מקומיות.

שלומית רחמל: זאת אומרת, אנחנו לא הולכים רק לפי מי שיש לו 140 IQ בכל הארץ, אלא בכל מקום ה-1.5%-3%, שזה אחר-הצוהריים, הכי גבוהים בשכבת הגיל יחסית למקום המגורים, הם אלה שמופנים לתוכניות.

שלומית רחמל: זאת אומרת, זה לא בהכרח שכל הילדים הם זהים ברמת ה-IQ שלהם, אבל כולם משתתפים בתוכניות, כאשר המשותף להם הוא שהם באחוזון העליון יחסית לבני גילם ביישוב שבו הם גרים.

מגלי והבה: על סמך מה שאת אומרת, האם יש תלמידים שיש להם ה-IQ בהגדרה אבל בגלל בעיות תקציביות הם לא נכללים?

שלומית רחמל: אין דבר כזה.

חיים אורון: אני הורה בפתח-תקווה.

חיים אורון: יש בעיה בהגדרה.

חיים אורון: ההגדרה של קבלת ילדים מחוננים בפועל היא הגדרה כמותית ולא איכותית, בהתאם לאזור שבו הם נבחנים.

חיים אורון: יכול להיות שבאזור מסוים, בעיר מסוימת, האחוזון שמדובר עליו הם כולם 180 IQ ומעלה, ויכול להיות שבמקום אחר הם 120 IQ ומעלה, והם כולם ייכנסו.

חיים אורון: כלומר, יכול להיות שיש ילדים בארץ עם IQ של 150, אבל בגלל שהם היו פחות מאחוזון באותו אזור, הם לא נקלטו.

חיים אורון: הבעיה היא שההגדרה היא כמותית ולא איכותית.

מל פולישוק-בלוך: אני די מופתעת מזה.

מל פולישוק-בלוך: אני חושבת שזה היה צריך להיות שילוב של השניים.

מל פולישוק-בלוך: קודם כל רמה איכותית, ואחר-כך תעשו משהו מקומי השוואתי כמותי.

שלומית רחמל: על רקע כל הדברים האלה והבעיות שהעליתם ועוד אחרות, הקמנו לפני שנה וחצי ועדת היגוי שמתפקידה היה לשבת על המדוכה על כל הסוגיות האלה, גם של ההגדרה, גם של איך בוחנים.

שלומית רחמל: כולנו יודעים היום שההגדרה היא איכותית ולא רק כמותית, אלא שילוב של השניים.

שלומית רחמל: הוועדה הזאת סיימה את העבודה ביולי, היא הוציאה את המסמך הזה שאומץ במלואו במשרד, כמו שלאה רוזנברג אמרה.

שלומית רחמל: כרגע זה מונח על שולחנה של ועדת דברת.

שלומית רחמל: אני יכולה להגיד בפה מלא, שאם הדוח הזה יאומץ תיווצר מציאות חדשה לפחות ל-5% העליונים במדינת ישראל.

מל פולישוק-בלוך: מה יש בדוח הזה, שצריך לאמץ אותו?

מל פולישוק-בלוך: למה צריך את דוח דברת, כדי לאמץ את הדוח הזה?

מל פולישוק-בלוך: מה זה שייך אחד לשני?

שלומית רחמל: אני יכולה להשיב רק על השאלה הראשונה.

שלומית רחמל: הוועדה קבעה שצריך להרחיב את אחוז הילדים המטופחים ולכלול בהם מחוננים ומצטיינים כאחד.

שלומית רחמל: גם בארצות אחרות קשה מאוד להפריד בין מחוננים למצטיינים.

שלומית רחמל: בארצות אחרות קוראים להם GIFTED AND HIGH ABILITYותמיד הם נחשבים כקבוצה אחת.

שלומית רחמל: אנחנו קוראים להם "מחוננים" ו"מצטיינים", לא מצאנו מלה יותר טובה.

שלומית רחמל: ניסינו ביטויים כמו "עתירי כשרונות", אבל בסופו של דבר זה מה שנקבע.

שלומית רחמל: המחוננות היא לא רק IQ, אלא המחוננות או המצוינות תיבחן גם על-פי מוטיבציה וגם על-פי יצירתיות, וזה הדבר החדש.

שלומית רחמל: זאת אומרת שהוועדה קוראת לפתח כלי איתור נוספים לכלים הקיימים היום, שהם כלים איכותיים.

שלומית רחמל: דבר נוסף שהוועדה קבעה, שצריך להתחיל את גיל האיתור והטיפוח הרבה יותר מוקדם ממה שהוא היום.

מל פולישוק-בלוך: לפני כיתה ב'?

שלומית רחמל: לפני כיתה ב'.

שלומית רחמל: יש לנו היום תוכנית מאוד מעניינת בגיל הגן.

שלומית רחמל: זאת תוכנית ניסיונית שהתחלנו בה.

אורית נוקד: זה דווקא מתיישב עם המלצות ועדת דברת.

שלומית רחמל: דבר נוסף שהוועדה קבעה, שצריך להרחיב את תחומי המחוננות.

שלומית רחמל: כלומר, לא להתייחס אך ורק למחוננות אינטלקטואלית, אלא גם למחוננות בתחומים אחרים כמו אומנויות, כמו ספורט וגם ספציפי, כלומר מדעים, מתמטיקה, מחשבים וכו'.

שלומית רחמל: זאת אומרת, להרחיב את הפריסה של התוכניות וגם למקצע אותן לפי התחומים של המחוננות, של הכישרון.

שלומית רחמל: כמובן שהוועדה מציעה לפתח מודלים נוספים לטיפוח ולהעשרה, בנוסף להרחבה של אלה שקיימים היום.

שלומית רחמל: יש כאן שורה שלמה של המלצות פדגוגיות, שכוללות למשל תוכניות להקים מרכזי משאבים בבתי-ספר, לבצע מסלולי האצה פרטניים, לשלב לימודים אקדמיים, לפתוח קורסים ברמת אקדמיה בבית-הספר התיכון.

מל פולישוק-בלוך: האם אין התייחסות למורים?

שלומית רחמל: צריכה להיות הכשרת מורים מסודרת.

מל פולישוק-בלוך: זה כתוב בדוח?

שלומית רחמל: בוודאי.

שלומית רחמל: הוועדה קובעת שהנושא של טיפוח מחוננות הוא דיסציפלינה, כמו כל דיסציפלינה אחרת, והיא בהחלט קוראת לבנות תוכנית הכשרת מורים מסודרת בתחום הזה.

יוסי שריד: לא קראתי את החומר, לכן אני לא אומר את הדברים בביטחון מוחלט.

יוסי שריד: אם הרצפה היא IQ של 125, אני מאוד מקווה שאנחנו לא מדברים על 2%.

יוסי שריד: כי אם רק ל-2% יש 125 IQ ומעלה, אז קרה משהו לגניוס היהודי, שאני לא יודע מה זה והוא בעיני הבלות גמורה.

שלומית רחמל: יש כאן טבלה.

שלומית רחמל: 125 IQ זה 5%.

יוסי שריד: גם זה נמוך מאוד.

שלומית רחמל: זה על-פי פרופ' ברוך נבו.

יוסי שריד: 125 IQ זה לא ילד מחונן.

יוסי שריד: יש פה גם בעיה, כי ברגע שמכתירים את הילד הלא נכון בתואר "מחונן" הוא לא יכול להגשים את הציפיות שתולים בילד מחונן.

יוסי שריד: 125 זה IQ די רגיל.

יוסי שריד: אני לא יודע כמה חומר תיאורטי יש בעניין, ואתם יודעים שמול כל חומר תיאורטי יש חומר תיאורטי אחר.

יוסי שריד: יש בכלל שכופרים בעניין הזה של המחוננות.

יוסי שריד: אלה לא דברים מובנים מאליהם.

יוסי שריד: יש למשל אנשים שגורסים שברגע שאתה מבודד את הילדים המחוננים בצורה מסוימת, לא בטוח שאתה עושה דבר שהוא בטובתם.

יוסי שריד: זה כרוך גם בשאלה עד כמה הם מחוננים גם בתכונה אחרת של סוציאליזציה בבית-הספר וכו'.

יוסי שריד: השאלה היא מה הרקע התיאורטי שעליו הוועדה נסמכת.

יוסי שריד: יש הרבה ספקות בעניין הזה, אם אנחנו עושים משהו שמיטיב עם הילדים.

יוסי שריד: בתקופתי ובמשפחתי היתה אופנה של "הקפצה", היו מקפיצים ילדים כיתה.

יוסי שריד: לימים הסתבר שזה רע מאוד.

יוסי שריד: אותי לא רצו להקפיץ כיתה, רצו להקפיץ אותי אל מחוץ לבית-הספר, אבל רצו להקפיץ את אחותי כיתה, ואבא שלי, שהיה מורה, התנגד לזה באופן מוחלט, וגם הוא היה פדגוג.

מל פולישוק-בלוך: אבא שלי היה פדגוג גרוע מאוד, וכן הקפיצו אותי כיתה.

יוסי שריד: עכשיו הרבה דברים מובנים.

שלומית רחמל: החומר התיאורטי שהוועדה השתמשה בו – כל מה שקשור באינטליגנציה זאת המומחיות של פרופ' ברוך נבו.

יוסי שריד: יש לי הרבה הערכה לפרופ' נבו.

שלומית רחמל: בקטע הפדגוגי וכל הדברים האחרים שציינתי, הוועדה בדקה עשרות תוכניות שקיימות בעולם, בסין ובארצות-הברית.

שלומית רחמל: היא הזמינה מומחית אחת מאנגלייה, פרופ' ג'ואן פרימן, שהגיעה לכאן וחברי הוועדה נפגשו אתה ושמעו.

שלומית רחמל: היא היתה יועצת של בלייר לכל הנושא הזה, כך שמקורות המידע שעמדו לרשות הוועדה היו רציניים וטובים.

יוסי שריד: עדיין אני עומד על זה ש-125 IQ הוא לא מחונן.

שלומית רחמל: אמרנו שזה מצטיין, לא מחונן.

מל פולישוק-בלוך: לפי החוברת הזאת, מחוננים זה בערך 1% מהאוכלוסייה, והם רוצים להגיע ל-50% של מצטיינים.

מל פולישוק-בלוך: האם מחוננות זה דבר שאפשר גם ללמוד אותו ולפתח אותו?

מל פולישוק-בלוך: האם מישהו שהיום הוא 120 IQ יכול להגיע ל-140 IQ?

שלומית רחמל: אחת מהנחות היסוד של הוועדה היא, שהפוטנציאל האנושי או האינטליגנציה האנושית היא ישות דינמית שניתנת לטיפוח ואפשר בהחלט להעשיר ולטפח ילד באופן כזה שהוא יפתח ויקדם את הפוטנציאל שלו.

מל פולישוק-בלוך: אם יעבדו כמו שצריך, ייתכן שחלק מ-5% יעברו לאחוז העליון.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה להזכיר לכם שבמבחנים הבין-לאומיים, המצטיינים בישראל היו יחסית נמוכים מהמצטיינים בעולם.

מל פולישוק-בלוך: לדעתי זה לא אומר שהגניוס שלנו הוא פחות טוב, אלא בגלל שאנחנו לא משקיעים בהם כמו שצריך.

שלומית רחמל: לכן הוועדה אמרה לא להסתפק רק ב-1%, אלא להרחיב את הקשת ל-5%.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שאחרי כמה שנים שנטפח את ה-5%, נעבור ל-10%.

מל פולישוק-בלוך: אבל זה דבר שצריכים להתחיל בו מספרית וכמותית, כי אחרת אנחנו מפסידים את הטובים שלנו, לא מפתחים אותם.

מל פולישוק-בלוך: אני מדברת גם על אלה שאין להם בעיות רגשיות.

שלומית רחמל: אני מופיעה בכנסים בין-לאומיים, קיבלתי הזמנה במאי שנה שעברה, הופעתי בסאול, בדרום-קוריאה, שזה מקום ראשון במתמטיקה בעולם.

שלומית רחמל: מאז מגיעות לכאן קבוצות של מורים מדרום-קוריאה להשתלם, הם לומדים כאן אצלנו בירושלים במרכז "עופרי" שזה מרכז משותף למשרד החינוך ולמשרד החוץ.

מל פולישוק-בלוך: מה הם לומדים בדיוק?

שלומית רחמל: איך מטפחים מחוננים.

שלומית רחמל: יש לנו מומחיות, רכשנו מומחיות ברמה מאוד גבוהה.

אורית נוקד: אם זה כך, אז מה הבעיה?

מל פולישוק-בלוך: הבעיה היא בהיקף, כנראה.

מל פולישוק-בלוך: מטפחים מספר מצומצם מדי, לא מגיעים לכולם.

גילה פינקלשטיין: אותה כיתה שפתחתם ב"צייטלין", 24 ילדים, היא הצלחה בלתי רגילה.

גילה פינקלשטיין: רוצים להמשיך עם זה בשנה הבאה, וזאת שאיפה של כל אב ואם במחוז דן שהילד ילמד בכיתת המחוננים של צייטלין, מקרב אלה מהזרם הממלכתי-דתי.

גילה פינקלשטיין: הבעיה היא, שכדי להתקבל הם צריכים לעבור מבחן במכון "קרני".

גילה פינקלשטיין: מה קורה עם הורים משכונת התקווה שאין להם הכסף למכון "קרני"?

שלומית רחמל: אני משלמת.

נאור ירושלמי: אני אבא לשלושה ילדים, שניים מהם מחוננים, בן בכיתה ז' ובת בכיתה ג'.

נאור ירושלמי: השלישי הוא בן 10 חודשים, אז עוד לא עבר את האבחון.

נאור ירושלמי: אני תושב נס-ציונה, אני חבר בוועדת חינוך עירונית בנס-ציונה ופעיל בנושאי חינוך בעיר ובמסגרות אחרות.

נאור ירושלמי: יום ההעשרה השבועי לכאורה מעתיר על התלמידים שפע של נושאים, אבל כמו שאפשר לראות מדף שחילק כאן אחד המרכזים בהוד-השרון, מדובר בבחירה אקלקטית משהו, של כל מיני תוכניות ניסיוניות, וחלק גם מוצהרות כתוכניות ניסיוניות.

מל פולישוק-בלוך: אני קיבלתי לידיי את התוכנית מהוד-השרון, ודי הופתעתי לראות שכל מיני תאיצ'י ואומנות הקרקס הם חלק מההעשרה.

מל פולישוק-בלוך: יכול להיות שזה מעולה, אבל לא כשמדובר רק בזה.

שלומית רחמל: זה קורס בחירה, זה לא רק זה, וזה אחד מקורסי בחירה.

שלומית רחמל: באומנות הקרקס הם לומדי את חוקי הפיסיקה דרך אומנות הקרקס, ואני חושבת שזה קורס נפלא.

מל פולישוק-בלוך: קיבלתי את החומר הזה מהורים שהתלוננו.

מל פולישוק-בלוך: כנראה שיש צורך להסביר יותר.

מל פולישוק-בלוך: הכותרת של הנייר שקיבלתי אומרת "חוגים למחוננים" ומתחתיה כתוב אומנות הקרקס וכו'.

יוסי שריד: לי זה נראה רעיון טוב מאוד.

יוסי שריד: אם רוצים לחבר ילדים מחוננים למציאות החיים, אני חושב שאומנות הקרקס זה חשוב.

מל פולישוק-בלוך: צריך להסביר לאנשים כיצד אומנות הקרקס מתחברת לנושא.

נאור ירושלמי: המאבקים שהורים מתמודדים אתם הם גם מאבק מתמיד עם מנהלת בית-הספר שלך, עם המחנכת של הילד, שבוחרות לקבוע במקרה דווקא ליום הזה שבו הוא נעדר מבית-הספר את הטיולים, את המבחנים וכו'.

קריאה: אין מה לעשות.

נאור ירושלמי: מה זה "אין מה לעשות"?

נאור ירושלמי: אנחנו פה, כי צריך לעשות.

נאור ירושלמי: אם זה ילד אחד, אז כמובן שיותר קשה להתמודד, אבל אם מדובר בחמישה ילדים בכיתה אחת, וזה קורה לפעמים, אז כן אפשר להתחשב.

נאור ירושלמי: אבל צריך משא-ומתן עם מנהלת.

נאור ירושלמי: אני חושב שצריך להקל על ההורים, לא לשלוח אותם כל היום למשא-ומתן.

נאור ירושלמי: ההסעות, כמו שנאמר כאן, הן עד כיתה ו'.

נאור ירושלמי: נכון שיש קריטריונים בתוך העיר למרחקים, אבל אם צריך להגיע מנס-ציונה לראשון-לציון, ברגל הם לא ילכו.

נאור ירושלמי: ואם מכיתה ז' העירייה כבר לא משתתפת בהסעות, ההורים צריכים לארגן אותן לבד עד סוף התוכנית.

נאור ירושלמי: כך שאם התמזל מזלך להיות הורה לילד מחונן, כדאי להכין כמה אלפי שקלים פנויים כל שנה ליום העשרה, להסעות, לחוגים וכו'.

נאור ירושלמי: אם יש לך יותר מילד אחד, ובנס-ציונה יש לנו כמה מקרים של שלושה במשפחה אחת, אז צריך להכפיל ולשלש את הסכומים.

נאור ירושלמי: אלה פרטים שאני לא בטוח שצריך לבדוק כל אחד מהם בפינצטה, אבל זאת מנת חלקם של ההורים לתלמידים מחוננים ומצטיינים ברחבי הארץ, מחוץ למרכזים הגדולים.

נאור ירושלמי: כהורים מה שאנחנו צריכים לדעת מראש ובצורה ברורה, לפני שמשתלבים בתהליך הזה, זה מה הן הזכויות שלנו, מה מגיע לילדים, מה הקריטריונים, מה המימון, מה ההתחשבות בבתי-הספר.

נאור ירושלמי: הדברים האלה צריכים להיות גלויים וברורים וידועים לכולם.

נאור ירושלמי: כדי להשיג את הדברים האלה, אנחנו צריכים בשלב המיידי, לא עד שנגיע לנכדים שלנו, חוק לקידום תלמידים מחוננים.

נאור ירושלמי: חוק שצריך להגדיר בצורה ברורה את הקריטריונים למחוננות, את הזכויות של התלמידים, אולי גם את החובות שלהם.

נאור ירושלמי: הוא צריך לקבוע את המסגרות המתאימות, לא כי זאת תוכנית המחוננים שקיימת עכשיו, לטוב ולרע, אלא מה צריך להיות בדיוק, מה צריך להיות החלק של הממשלה, מה צריך להיות החלק של הרשות המקומית.

נאור ירושלמי: כי ברמת השטח מנהלת בית-הספר, ואפילו מנהל אגף החינוך – לא מעניין אותם מה אומרת מנהלת המחלקה למחוננים במשרד החינוך.

נאור ירושלמי: הוא מסתכל על המצביעים שלו, על הבוחרים שלו, על השטח שלו.

נאור ירושלמי: צריך גם להגדיר איזה סיוע צריך להינתן ברמת התלמיד, ברמה הפרטנית, ברמה העירונית וברמה של התוכנית, בדומה להגדרות שניתנות בצורה מסודרת ומפורשת בחוק החינוך המיוחד.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

דליה בן-אסא: אני מרכזת פרויקט ייחודי למחוננים בפתח-תקווה, שנבחר כפיילוט על-ידי המחלקה למחוננים.

דליה בן-אסא: זה פרויקט ייחודי ברצף תשע שנתי, שזה דבר חדש.

דליה בן-אסא: לנו יש כיתות מחוננים מהיסודי ועד התיכון, מכיתה ד' ועד י"ב.

דליה בן-אסא: הצלחנו ליצור דגם עירוני של רצף לימודי וחינוכי, עם כל היתרונות של לימוד ברצף תשע שנתי.

דליה בן-אסא: הפרויקט בנוי נדבך על נדבך, מהיסודי דרך החטיבה עד התיכון.

מל פולישוק-בלוך: כמה אחוזים מילדי פתח-תקווה לומדים אצלכם?

דליה בן-אסא: יש לנו כ-300 תלמידים.

יוסי שריד: פתח-תקווה היא עיר מחוננת.

דליה בן-אסא: בכל שכבה יש כיתת מחוננים אחת.

דליה בן-אסא: היתרון הגדול הוא, שיש תקשורת זורמת בין בתי-ספר, יש לכידות, אין כמעט נשירה.

דליה בן-אסא: יוצרים אקלים בית-ספרי כזה, שהמעברים מחטיבה לחטיבה הם מעברים יותר קלים.

דליה בן-אסא: אנחנו יודעים שאחת הבעיות בחינוך היא מעבר מיסודי לחטיבה וכו'.

דליה בן-אסא: יש איגום של משאבים.

דליה בן-אסא: יש חיסכון במשאבים.

דליה בן-אסא: אין חזרה מבחינה לימודית, אבל מה שחשוב הוא שגם ההעשרה נעשית ברצף.

מל פולישוק-בלוך: מי המורים אצלכם?

מל פולישוק-בלוך: מי מכשיר אותם?

דליה בן-אסא: אני עברתי הכשרה, בעזרת המחלקה למחוננים, בבית-ספר לבכירים בירושלים.

דליה בן-אסא: המחלקה יוזמת מדי שנה הרבה מאוד השתלמויות, שאני משתתפת כמעט בכולן.

דליה בן-אסא: כמובן, אני גם דורשת מהמורים שלי ומורים בכל הארץ משתתפים בהשתלמויות האלה.

דליה בן-אסא: הן גם תורמות, אבל צריך לקחת בחשבון שהיום אנחנו מדברים גם על העברת ידע מתוך ניסיון שלנו.

דליה בן-אסא: אפשר לומר שאנחנו יצרנו פורום של צוות מוביל של מורים, שאנחנו נפגשים עם המחלקה אחת לחודש.

דליה בן-אסא: בקרוב יהיה אצלנו בתיכון כנס של מנהלים ורכזים של מורים מחוננים מכל בתי-הספר בארץ ששם יש כיתות מחוננים.

דליה בן-אסא: העושר הזה של הידע עובר.

מל פולישוק-בלוך: את מדברת על תורה שבעל-פה, אבל מה עם תורה שבכתב?

מל פולישוק-בלוך: האם יש הכשרת מורים?

שלומית רחמל: לפני שנתיים פתחנו קורס באוניברסיטת תל-אביב, קורס דו-שנתי.

שלומית רחמל: נפתח השנה גם במכללת "אורנים" בסימסטר השני קורס דו-שנתי להכשרת מורים להוראת תלמידים מחוננים.

יוסי שריד: בשדרות יש מסגרת למחוננים?

שלומית רחמל: לא, אבל ילדי שדרות נוסעים לתוכנית למחוננים במכללת "אחווה", כי בשדרות אין מספיק ילדים.

דליה בן-אסא: חבר הכנסת שריד התייחס לשאלה האם בכלל צריך כיתות מחוננים.

דליה בן-אסא: אני יכולה להגיד בצורה מאוד החלטית, שאם אנחנו לא מקדמים את המחוננים, הם הולכים לאיבוד.

דליה בן-אסא: כי על תלמיד מחונן צריך להסתכל כתלמיד חריג.

דליה בן-אסא: דיברת על הון אנושי, זה נכון, אבל זה יותר מזה.

דליה בן-אסא: צריך למנף את היכולות המיוחדות של התלמידים האלה, ואם לא עושים את זה מדינת ישראל מאבדת הרבה.

דליה בן-אסא: אני עושה הרבה מאוד פרויקטים.

דליה בן-אסא: אחד מהם אני עושה ביחד עם "אינטל", ואתם לא יכולים לתאר לעצמכם מה התלמידים האלה מסוגלים לעשות.

דליה בן-אסא: יש פריצת דרך של מכשיר שהם עושים לטובת הקהילה.

דליה בן-אסא: אנחנו גם דורשים מהם לתת בחזרה.

דליה בן-אסא: זאת אומרת, התלמיד המחונן יודע שהוא צריך גם לתרום, וזה שיש כיתה שהיא נפרדת – כל בית-הספר שוקד על מדיניות של שילוב התלמידים המחוננים בכלל בית-הספר.

דליה בן-אסא: יש פרויקט בפתח-תקווה, של הידברות בין יהודים לערבים.

יוסי שריד: אני מציע לך לדבר במידה מעט פחותה של ביטחון לעניין המסגרות הנפרדות.

יוסי שריד: גם על ילדים מחוננים אי-אפשר לדבר כעל מקשה אחת.

יוסי שריד: אני מכיר ילדים מחוננים, די מקרוב, שמצאו את מקומם בבתי-ספר רגילים, היו מאושרים ופיתחו אותם כהוגן, ומה שלא פיתחו אותם שם פיתחו אותם במקום אחר.

יוסי שריד: גם זה לא אומר שום דבר, אבל להגיד שילד מחונן חייב להיות במסגרת נפרדת, ממש לא.

לורן פוריס: אני יושבת-ראש ועדת ההורים של "אופק", בית-ספר למחוננים, מזה שש שנים.

לורן פוריס: יש לי כרגע שלוש בנות במסגרת וילדה בוגרת בכיתה י"ב.

לורן פוריס: לצדי יושבת ענת גרשון, שהיא מנהלת בית-הספר.

לורן פוריס: המסגרת הפורמלית של המחוננים מתחילה בכיתה ג' ונמשכת עד כיתה ט'.

לורן פוריס: 500 תלמידים לומדים בתוכנית בוקר.

לורן פוריס: מעבר לזה יש תוכנית של גנים, שפותחה לאחרונה, ויש תוכנית של חוגים אחר-הצוהריים, שאז מדובר על ילדים שלא התקבלו לתוכנית הרגילה והם בין האחוזון העליון ל-3%.

לורן פוריס: האחוזון העליון לומד את תוכנית הבוקר, וה-IQ שנדרש הוא מ-138 ומעלה.

לורן פוריס: כל יום בשבוע מוקדש לכיתה אחרת, מכיתה א' ועד ה'.

יוסי שריד: יש בעיה כל כך גדולה שלילדים הולכים כשעל דש הבגד שלהם רשום ה-IQ שלהם, במובן המטפורי.

יוסי שריד: זאת סכנה גדולה מאוד.

מל פולישוק-בלוך: ילד מחונן יודע כשהוא מחונן.

לורן פוריס: בין הילדים המחוננים יש ילדים רגילים לגמרי.

לורן פוריס: הוא לא נחות.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לחשוב שזאת נכות.

לורן פוריס: יש לי ארבעה ילדים, אחת מהם קפצה כיתה.

לורן פוריס: היא ילדה מאושרת.

לורן פוריס: אם הילדה הזאת לא היתה קופצת כיתה, מצבה היה קשה מאוד.

לורן פוריס: כל האחרים הם בכיתות רגילות והם מאושרים, ואף אחד לא רואה את ההבדל ביניהם לבין ילדים רגילים.

לורן פוריס: כהורים היינו מאוד רוצים שתהיה חקיקה מוגדרת לגבי המחוננים.

לורן פוריס: היינו מאוד רוצים שהאחוז יגדל מ-1% ל-3%.

לורן פוריס: היינו רוצים שיפנו יותר משאבים לנושא.

לורן פוריס: אנחנו יודעים שיש קיצוצים, אבל צריך לשמור על התקציבים של המחוננים, כי בלי זה אי-אפשר ליישם שום דבר.

לורן פוריס: אנחנו יכולים להגיד שאנחנו בירושלים דואגים לכל הילדים שיש להם בעיות סוציו-אקונומיות.

לורן פוריס: היינו גם רוצים שבכל הארץ הטיפוח של המחוננים ימשיך להיות בתוך המרכזים ולא יועבר לבתי-הספר, כי שם יש כוח האדם המיומן והמוכשר, ומעבר לזה המבחנים אחידים.

לורן פוריס: זאת אומרת שאין עניין של משוא פנים, שילד אחד נכנס ואחר לא נכנס.

ענת גרשון: אני מנהלת בית-הספר "אופק".

ענת גרשון: אם הכול כל כך טוב, השאלה היא למה אנחנו יושבים פה.

ענת גרשון: הדבר שאותי הכי מדאיג, שכל שנה, עם כל הכבוד, אני לא יודעת אם יש לי תקציב או אין לי תקציב.

ענת גרשון: בטעות לא הורידו השנה, אחר-כך הורידו ושלומית נלחמה וקיבלנו שעות בחזרה.

ענת גרשון: זה לא היה 0.3, זה היה אפס.

ענת גרשון: בזכות המלחמות האין-סופיות הגענו עד החלונות של לאה רוזנברג ולחמנו.

ענת גרשון: כל שנה אני עומדת בפני מצב שאין לי תקציב, ולכן אני שייכת למטורפים שאני דואגת דווקא מכספי הורים לנסות לדאוג לכך שיהיה לי קצת כסף למקרה שמשרד החינוך יפיל את התוכנית.

מל פולישוק-בלוך: מה שעכשיו אמרת גורם למשרד החינוך להשקיע פחות.

ענת גרשון: אני לא רוצה שההורים ישלמו, אני רוצה שמשרד החינוך יממן את הפרויקט.

מל פולישוק-בלוך: הנתון שהכי מדאיג אותי, ממה שנאמר היום, הוא שמשרד החינוך נותן 1,000 שקלים למחונן, וההורים נותנים פי שניים.

לאה רוזנברג: זה לא נכון.

לאה רוזנברג: 1,000 שקלים זה בלי הפקטורים, בלי הסעות.

מל פולישוק-בלוך: לפי הנתונים ששמענו היום, התוספת לילד, בגלל שהיא מחונן, היא בערך 1,000 שקלים.

מל פולישוק-בלוך: אמרת שהתקציב שלכם הוא 15 מיליון שקלים.

לאה רוזנברג: זה לא נכון.

לאה רוזנברג: 15 מיליון שקלים זה התקציב לתמיכות לתקנות נוספות.

לאה רוזנברג: יש דברים בסיסיים כמו שכר לימוד.

לאה רוזנברג: זאת אומרת, משהו שמופיע בשעות לימוד מן המניין.

לאה רוזנברג: ה-0.3 לא כלולים ב-15 מיליון.

מל פולישוק-בלוך: בכמה כסף מדובר?

לאה רוזנברג: אני יכולה לברר את הנתון הזה.

לאה רוזנברג: מדובר ב-2,000 שעות, שהם 10 מיליון שקלים.

ענת גרשון: הדבר החמור הוא, שאף פעם אין תקציב מובטח.

ענת גרשון: בתחילת השנה אין לך מושג כמה שעות יהיו לך, אם יהיו לך.

מל פולישוק-בלוך: למה זה כך?

לאה רוזנברג: מפני שיש תהליכים שבהם גם נבחרי הציבור שותפים, מתי נקבע התקציב, מתי אנחנו מקבלים את ההודעה מה התקציב שעומד לרשותנו, מתי יש הודעות על קיצוצים.

לאה רוזנברג: תקנה תקציבית שמחלקת שעות לבתי-הספר, אנחנו מוכנים כבר להיות עם היד על הכפתור בחודש מרס, אבל האישור להודיע אם אין קיצוץ בתקציב הוא רק בחודש ספטמבר, במקרה הטוב, או באוקטובר, שאז אנחנו יודעים בדיוק מה מכסת השעות שעומדת לרשותנו.

יוסי שריד: זה אבסורד.

לאה רוזנברג: זה לא תלוי במשרד החינוך.

יוסי שריד: כשמקצצים שלושה מיליארד שקלים ממשרד החינוך, היא לא יכולה לדעת כמה כסף יש לה.

יוסי שריד: במשרד החינוך עוסקים היום רק בדבר אחד, בקיצוצים.

יוסי שריד: לא עוסקים בשום דבר אחר.

יוסי שריד: את יודעת מה זה שלושה מיליארד שקלים?

יוסי שריד: זה חמש פעמים התקציב הפנוי של המשרד.

ענת גרשון: לבתי-הספר הרגילים לא ברור נושא הטיפוח.

ענת גרשון: דיברו פה על הסטיגמה.

ענת גרשון: להיות מחונן, להיות מצוין, זה לכבוד לנו.

ענת גרשון: לא צריך להתבייש בזה.

ענת גרשון: לכן בתי-ספר גורמים להורים של ילדים מחוננים להתבייש או להתפתל.

ענת גרשון: זה עניין של זכות.

ענת גרשון: אם הזכות קיימת והחקיקה ברורה, זאת לא תהיה בושה להיות מחונן.

יוסי שריד: כמה את גובה מהורים?

ענת גרשון: 1,550 שקלים לשנה.

ענת גרשון: ילד שלא יכול לשלם לא ייפול.

ענת גרשון: יש לי ועד הורים, יש מחלקה למחוננים, יש מלגות.

ענת גרשון: לא יקרה שילד לא ילמד בגלל דבר כזה.

יוסי שריד: זה סך כל הגבייה?

ענת גרשון: זה הסכום לשנה, וזה כולל טיולים וביקורים ומורים וחומרים וספרים.

ענת גרשון: בעניין הסעות ההורים לוחמים בשיניים בכל שנה מחדש.

ענת גרשון: יש ניתוק טוטאלי.

ענת גרשון: העירייה לא יודעת מה היא צריכה לתת למועצה המקומית.

ענת גרשון: אני זוכה ממשרד החינוך ליחס נהדר, כי אני עובדת יחד אתם עם המחלקה, אבל גם המחלקה מוגבלת באין-סוף דברים.

ענת גרשון: הדברים צריכים להיות ברורים.

ענת גרשון: ילד מחונן לא ילך לאיבוד, הוא יהפוך להיות ראש המאפיה.

ענת גרשון: הם מבריקים, הם לא הולכים לאיבוד, הם יהיו במקומות מוזרים לחלוטין.

ענת גרשון: יש לנו כמה כאלה.

אליהו חכם: אני אחדד פה שני דברים.

אליהו חכם: העלו כאן את נושא הבקרה.

אליהו חכם: אני חושב שנושא הבקרה של משרד החינוך על הרשויות צריך להיות יותר חזק, יותר ממוקד, גם מבחינת ניצול המשאבים וגם מבחינת התכנים, במיוחד ברשויות החלשות.

אליהו חכם: לפני שבועיים ביקרת בלוד, הייתי רוצה לדעת מה היה בעקבות הביקור שם.

אליהו חכם: זאת אחת הדוגמאות שהיה מרכז כזה ואחר-כך הוא התפרק לגמרי.

שלומית רחמל: הוא לא התפרק, אלא בגלל שהעירייה פשטה את הרגל העברנו את ילדי לוד לשוהם.

שלומית רחמל: עד השנה זה פעל בלוד.

אליהו חכם: כשיש דברים כאלה צריך להתמקד מייד ולא לתת לזה להימשך הרבה.

אליהו חכם: זה עניין של הבקרה.

אליהו חכם: דבר שני, ההורים המחוננים רוצים שבתי-הספר ימשיכו עם הפרויקטים במודל הזה של כיתות.

אליהו חכם: אם המשרד לא ייתן את דעתו לטפל גם במצוינים בבתי-הספר, כל מה שאנחנו עושים עם אותה קצפת לא יועיל.

אליהו חכם: בכדי להניף את ילדי ישראל למעלה – אם לא יהיה תקציב לבתי-הספר לטפל במצוינים או במחוננים בתוך בתי-הספר, לא עשינו שום דבר.

ענת גורדון: זה לא רק תקציב, זה גם ידע.

חיים אורון: בפתח-תקווה הייתי בוועד הורים של המחוננים.

חיים אורון: אני רוצה לחזור לנושא החקיקה, אנחנו חייבים שתהיה חקיקה.

מל פולישוק-בלוך: את זה אנחנו נעשה.

חיים אורון: אם יש כיתת מחוננים, אין מחויבות שהיא תמשיך בשנה הבאה.

חיים אורון: אם יש שכבה שיש בה מספר גבולי של תלמידים, הפתרון הכי קל הוא לפרק את כיתת המחוננים.

חיים אורון: זה בעקבות שינוי התקציב הדיפרנציאלי על-פי ועדת שושני.

חיים אורון: בעניין איתור המחוננים, כמותי או איכותי, דיברנו כבר.

חיים אורון: יש נושא של השתלמויות מורים.

חיים אורון: חלק מהמורים רוצים לצאת להשתלמויות, צריכים לממן אותן לבד.

חיים אורון: אם בית-הספר מסוגל לעזור להם, טוב.

חיים אורון: אם לא, הם לא עושים את ההשתלמות.

חיים אורון: בפתח-תקווה כיתות המחוננים משולבות בבתי-ספר רגילים ככיתה בשכבה.

חיים אורון: הפרויקט של המחוננים, ואני מעדיף לקרוא לזה "מסלול", לא צריך להיות מסלול שנחשב אליטיסטי, הוא צריך להיות סמן ימני של מערכת החינוך, כי הוא צריך להשפיע על כל מערכת החינוך.

חיים אורון: אנחנו רואים את זה בבתי-הספר.

חיים אורון: מורים שיש להם הכשרה לעבוד עם מחוננים ויודעים לעבוד עם מחוננים, הרמה שהם מלמדים בהם בכיתות אחרות היא גבוהה יותר, כי יש להם גישה לכיתה הטרוגנית.

חיים אורון: המחוננים הם הטרוגניים לחלוטין, כל אחד מחונן בתחום אחר.

חיים אורון: המערכת הזאת לא צריכה להיות מערכת נפרדת.

עזרא נועם: אני אבא לשלושה וחצי ילדים מחוננים.

עזרא נועם: האחרון עבר את השלב הראשון של "אופק" ולשלב השני הוא עוד לא הגיע, לכן הוא רק חצי במסלול.

עזרא נועם: אני רוצה את הגדלת הסמכות של המחלקה למחוננים, אולי בחקיקה ואולי בתקנות.

עזרא נועם: יש לנו בעיה, שהמחלקה למחוננים היא רק מפקחת על ומבקרת על המחוננים, אבל אין לה שום סמכות מול בתי-הספר.

עזרא נועם: אני הופתעתי לדעת שיש ילדה שהיתה יכולה לגשת במועד החורף הזה לבגרויות מלאות בחמש יחידות מתמטיקה וחמש יחידות אנגלית, ולמחלקה למחוננים אין שום סמכות, היא לא יכולה להגיד למשרד החינוך שיפתחו תיק נבחנת לילדה בת 14, כי מתחת לגיל 16 לא פותחים תיק נבחן.

עזרא נועם: אין לה שום סמכות בנושא הזה.

עזרא נועם: הילדה שלי לומדת בבית-ספר "אופק", ובשנתיים האחרונות כל שיעורי האנגלית שלה היו בימים שהיא ב"אופק".

עזרא נועם: זאת אומרת שבשנתיים האחרונות היא לא למדה אנגלית בכלל.

עזרא נועם: אם תהיה לענת, מנהלת בית-הספר, סמכות כמו שיש למדריכת "שילוב" בחינוך המיוחד, כך שהיא תהיה אחראית על שילוב הילדים המחוננים והמצטיינים, וענת מכירה את הילדים האלה ומכירה את המערכת, היא תוכל לבקש שלא יהיו שיעורי אנגלית ביום "אופק", היא יכולה לבקש שהילדים המצטיינים יקבלו תגבור באנגלית ובמתמטיקה.

ליר בהק: אני נציג של מועצת הנוער הארצית.

ליר בהק: אני ילד מחונן מכפר-סבא.

ליר בהק: הזמינו אותי להשתתף בישיבה ולדבר בשם הנוער המחונן בישראל.

ליר בהק: אני בכיתה ח', ואני לומד במסגרת יום העשרה שבועי בכפר-סבא.

ליר בהק: בנוסף לזה אני נמצא בבית-ספר הדמוקרטי.

ליר בהק: התחלתי את בית-הספר היסודי בבית-ספר רגיל ולא למדתי כלום.

ליר בהק: באתי לכיתה א' כשידעתי לקרוא ולכתוב, ידעתי חשבון ברמה של כיתה ג', ולא היה לי מה לעשות שם.

ליר בהק: כל מה שעשיתי היה ללמד את העולים החדשים.

ליר בהק: מאוד נהניתי מזה, אבל כמה זמן אפשר ללמד?

ליר בהק: החלטתי שבמסגרת הזאת אני לא יכול להישאר.

ליר בהק: חיפשנו בית-ספר אחר, ומצאנו שבכפר-סבא נפתח באותה שנה בית-ספר דמוקרטי.

ליר בהק: זה בית-ספר שבין השאר מאפשר למידה לפי רמה, לא לפי גיל.

ליר בהק: שם התחלתי ללמוד עם ילדים בכיתה ז', וזה פתר את כל הבעיות שלי.

ליר בהק: מאוד נהניתי, ואני חושב שגם לילדים מחוננים אחרים מגיע ליהנות כמו שאני נהנה ולא להשתעמם במערכת החינוך הרגילה.

ליר בהק: מה גם שיכולה להיות תופעה מאוד לא סבירה של נשירה של ילדים מחוננים מהמערכת בעקבות שעמום.

ליר בהק: שמעתי על כמה מקרים כאלה, וזה מאוד מצער אותי.

ליר בהק: אני חושב שהמחוננים הם האליטה התרבותית של החברה והם אלה שינהיגו את המדינה בדור הבא, הם העתיד שלה.

ליר בהק: לתת להם לבזבז את הפוטנציאל שלהם במערכת החינוך הרגילה, לדעתי זאת קצת הפקרות.

מל פולישוק-בלוך: יש לי שאלה לאור ההערות של חבר הכנסת שריד.

מל פולישוק-בלוך: אני מניחה שמגיל צעיר ידעת שאתה קצת אחר מכולם, שאתה יודע יותר טוב מאחרים.

מל פולישוק-בלוך: איך זה הפריע לך נפשית?

מל פולישוק-בלוך: האם ידעת שאתה מחונן?

מל פולישוק-בלוך: ידעת להשתמש בביטוי הזה?

ליר בהק: לא ידעתי שאני מחונן, אבל מגיל צעיר הבנתי שאני מאוד חכם.

ליר בהק: עד גיל 6 חשבתי שאני חכם בעולם.

מל פולישוק-בלוך: זה גרם לך להתנשא, להשוויץ?

ליר בהק: לא.

ליר בהק: מבחינה חברתית הייתי אולי מוקצה.

ליר בהק: הנושאים שמעניינים אותי הם מתמטיקה, פיסיקה, מדעים וכו'.

ליר בהק: אני לומד עכשיו באוניברסיטה הפתוחה לתואר ראשון במתמטיקה, בעוד שנתיים אסיים ואני מתחיל סימסטר ללימוד מדעי החברה, שזה נושא שמאוד מעניין אותי.

ליר בהק: כשבאתי לבית-הספר הדמוקרטי, גם שם לא היו ילדים עם אותם תחומי עניין כמו שלי ולא מצאתי חברים בבית-הספר עד היום.

ליר בהק: אני בא לבית-הספר ונמצא עם עצמי.

מל פולישוק-בלוך: אין שם עוד ילדים מחוננים?

ליר בהק: יש עוד ילדים מחוננים, אבל גם מתוך הילדים המחוננים לא הצלחתי למצוא תחומי עניין משותפים.

מל פולישוק-בלוך: ובאותה כיתה שאתה לומד בה פעם בשבוע?

שלומית רחמל: אתה הולך לתוכנית "ישי" בכפר-סבא, ושם אין לך חברים?

ליר בהק: שם יש לי שני חברים.

ליר בהק: בכיתה ג' עברתי תהליך אחד למחוננים והצטרפתי לפרויקט "ישי".

ליר בהק: שלומית ריף נחשבת למומחית גדולה בתחום של חינוך למחוננים, והיא היתה המנהלת שם.

ליר בהק: השנה היא יצאה לגמלאות.

ליר בהק: שם מצאתי אנשים עם תחומי עניין כמו שלי, אבל לא מאותה כיתה שלי אלא מכיתות יותר גבוהות.

ליר בהק: מצאתי שם חברים, וזה בהחלט עזר.

ליר בהק: אני לא יודע מה הייתי עושה בלי זה, ואני לא יודע מה הייתי עושה אם הייתי נשאר במערכת החינוך הרגילה.

לאה דורון: אני מארגון ההורים.

לאה דורון: בתוך בתי-הספר צריכים להיות גם פרויקטים לילדים מחוננים, לא רק המסגרות המיוחדות.

לאה דורון: דבר נוסף, רציתי לשאול את שלומית אם בתוך ההמלצות יש גם התייחסות להורים.

לאה דורון: כי הילדים שהם מחוננים הם בדרך-כלל עם בעיות שהורים לא יודעים להתמודד אתן.

ענת גרשון: השבוע נתחיל בפרויקט הורים בשיתוף עם שלומית.

ענת גרשון: יש לנו גם אתר.

מל פולישוק-בלוך: זאת הערה מאוד נכונה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מירב מרום: רציתי מאוד לחזק את מה שנאמר פה לגבי הצורך בחקיקה.

מירב מרום: יש לי גם ילדה שמשתתפת בתוכנית של יום העשרה יומי בבית-ספר "אופק" וילד בכיתה א' בתוכנית הניסיונית באותו מקום.

מירב מרום: אני חושבת שילד מחונן הוא תמיד עם צרכים מיוחדים לכל דבר, אבל הוא לא מקבל שירותים מתאימים.

מירב מרום: השאלה שלי היא, האם במסגרת החקיקה הזאת אפשר לעגן את הנושא של באיזו עיר תיפתח כיתה לעומת מרכז ההעשרה.

מירב מרום: תוכנית ההעשרה היא מצוינת, אבל עדיין מותירה את הילד בבעיה למשך חמישה הימים האחרים שבהם הוא נמצא במסגרת הרגילה והוא משתעמם.

מירב מרום: למשל בירושלים אין כיתה, למרות שהיא עיר גדולה לכל הדעות.

מל פולישוק-בלוך: אורנה שניידרמן היא מנכ"לית "מופת" והיא אירחה אותנו השבוע בסיורים שציינתי.

מל פולישוק-בלוך: דיברנו על הדברים למופת שראינו שם, וזה חיבר אותנו מצוין לנושא של המצוינות.

אורנה שניידרמן: זאת בדיוק הדילמה, האם צריך לטפל באחוז המחוננים, או להגדיל את זה שיהיה 20% ויהיה בכל בית-ספר חוד חנית שיוביל את כולנו.

מל פולישוק-בלוך: לנו פה בחדר אין דילמה בכלל.

איריס צור: אני מנציגות הדורות הבאים.

איריס צור: אני מסכימה עם כל העניין של החקיקה ויש לנו כאן גם הצעת חוק לעניין הזה.

איריס צור: מערכת החינוך במדינת ישראל צריכה לתת כלים לילדים לסיים את מערכת החינוך בזכות מערכת החינוך ולא למרות מערכת החינוך.

איריס צור: אני לא מאשימה את מערכת החינוך, כי מערכת החינוך זה אנחנו.

איריס צור: אני מדברת על החברה במדינת ישראל.

איריס צור: יש מורים מצוינים, יש להם כלים, הם יכולים לתת.

איריס צור: זאת אווירה, זה המקום שאנחנו צריכים לטפח.

איריס צור: מצוינות זה לא נכות, אנחנו חייבים לטפח מצוינות בכל בית-ספר.

דליה בן-אסא: אני רוצה להתייחס למה שאמר ליר, התלמיד.

דליה בן-אסא: הייחודיות של כיתת מחוננים היא שהיא פותרת את הבעיה החברתית.

אורית נוקד: מלי, אני חוזרת ומודה לך על כך שהסכמת לקיים את הדיון הזה מהר.

אורית נוקד: אני חושבת שהדיון הזה הוא חשוב מאוד.

אורית נוקד: אני מודה שלפני שהגעתי לדיון חשבתי על חקיקה, אבל הנושא נראה לי כל כך מורכב שחשבתי שאי-אפשר לחשוב על הליך חקיקה לפני ששומעים את כל המעורבים.

אורית נוקד: ואכן היתה כאן תרומה מאוד משמעותית.

אורית נוקד: ליר, שמעתי אותך וזה הדגים לי את מה שנאמר קודם לגבי הקדמת המועד לאיתור ילדים מחוננים.

אורית נוקד: חייבים בחוק להגדיר מי הוא ילד מחונן, את הנושא של הפיקוח של הרשויות, להגדיר את המסגרות הארגוניות שיטפחו את המחוננים.

אורית נוקד: זאת מחוננות לא רק מבחינה אינטלקטואלית, אלא גם במדעים, בספורט, בתרבות, הנושא של הכשרת מורים, לעשות את ההפרדה בחוק בין מחונן לבין מצטיין.

אורית נוקד: צריך לעשות הכול על-מנת שיהיו תקציבים.

אורית נוקד: מלי עוסקת בתחום של כלכלה בנוסף לנושא החינוך.

אורית נוקד: אני חברה בוועדת הכספים.

אורית נוקד: כאשר יתקיים הדיון בוועדת הכספים בנושא החינוך, תגיעו אתם.

אורית נוקד: הבטיחו לנו לשמור על המסגרת התקציבית, אבל אולי אפשר להגדיל אותה.

ריבי לקריץ: יש עוד מסגרות במערכת החינוך שמטפלות בחלק האחר, שהוא החלק של התלמידים המתעניינים, הסקרנים, שהם לא מחוננים בהכרח.

ריבי לקריץ: הייתי מאוד שמחה, כמו שלומית, שהתקציב יגדל, אבל יש חלק שמטפח שנקרא "נוער שוחר מדע", שמטפל בכל נושא של השכלה של ילדים.

מל פולישוק-בלוך: אתם לא עובדים במשותף?

ריבי לקריץ: לא.

מל פולישוק-בלוך: למה?

שלומית רחמל: זה חלק מההיסטוריה.

שלומית רחמל: כאשר הקימו את המחלקה למחוננים קראו לה "המחלקה למחוננים ולנוער שוחר מדע".

שלומית רחמל: כשיצא דוח הררי לעולם, שדיבר על קידום החינוך המדעי לנוער, החליטו להקים במשרד החינוך מינהל.

מל פולישוק-בלוך: אתן לא נפגשות?

ריבי לקריץ: אנחנו לא נפגשות.

ריבי לקריץ: העניין הוא שפה מדברים על ילדים שלא אותרו אבל עדיין יש להם מקום מאוד נכבד במערכת החינוך, הם מייצגים את המדינה בתחרויות, באולימפיאדות.

ריבי לקריץ: אלה המצטיינים האחרים שלא נכללים בקריטריונים.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: אני רוצה לסכם ולומר כך: הוועדה רואה במחוננים ובמצוינים את מי שצריך להיות דמות המופת של מערכת החינוך, את התלמידים שצריכים להיות המובילים בחברה הישראלית.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה דנה בנושא הטיפול במחוננים במשרד החינוך כדי להגביר את המודעות לנושא וכדי למצוא דרכים להרחיב ולהעמיק את התייחסות משרד החינוך, בעיקר, למחוננים ולמצטיינים.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה קוראת למשרד החינוך לאמץ את מסקנות דוח נבו וליישמו כבר השנה, וללא קשר עם יישום דוח ועדת דברת.

מל פולישוק-בלוך: הוועדה קוראת לתגבר את התקציב הנדרש כבר בתקציב 2005.

מל פולישוק-בלוך: לא ייתכן שהורים נדרשים לשלם סכומים כל כך גבוהים, ולפעמים אף עולים על השקעתו של משרד החינוך בתחומים מסוימים כפי שראינו כאן.

מל פולישוק-בלוך: חברת הכנסת אורית נוקד ואנוכי נכין חקיקה, נשתמש במסקנות הדוח ובדברים שיש לנציב הדורות הבאים.

גאלב מג'אדלה: מדוע שלא תצרפו עוד חברי כנסת?

מל פולישוק-בלוך: נשמח אם תצטרף.

מל פולישוק-בלוך: אין חקיקה של ועדה.

מל פולישוק-בלוך: אנחנו נבקש מכל חברי ועדת החינוך של הכנסת להצטרף אלינו ונדרג לעגן את הטיפול במחוננים ובמצוינים בחקיקה, כדי לחייב הן את משרד החינוך והן את הרשויות המקומיות לתת מענה הולם לנושא.

מל פולישוק-בלוך: בין שאר הדברים רשמנו לפנינו להרחיב את אחוז הילדים המחוננים והמצטיינים, לבחון מחוננות על-פי מוטיבציה, יצירתיות ותחומים נוספים, פיתוח כלי איתור נוספים, איכותיים, להתחיל את האיתור בגיל הרך.

מל פולישוק-בלוך: אני חוזרת ואומרת, זה הנושא שאנחנו כאן בוועדת החינוך כל יום אומרים – להתחיל את הטיפול בכל התחומים בגיל הרך.

מל פולישוק-בלוך: יש לפתח מודלים נוספים לטיפוח והעשרה, ולא פחות חשוב, ואולי זה המפתח לכל ההצלחה – להכשיר מורים מקצועיים לתחום המחוננות והמצוינות, כי הכול עולה ונופל על מורה טוב ומתאים.

לאה רוזנברג: יש לי בקשה לסיכום.

לאה רוזנברג: אני מבקשת שלא ייכתב להחיל את זה כבר השנה.

לאה רוזנברג: תוכנית העבודה השנתית כבר רצה.

מל פולישוק-בלוך: כשאני מדברת על יישומו השנה, אני מתכוונת בעיקר לתקציב 2005, שהביטוי שלו יהיה בשנת הלימודים הבאה.

לאה רוזנברג: אני מבקשת שיהיה ברור שהבקשה היא לתוספת תקציב ולא בתוך המסגרת הקיימת.

מל פולישוק-בלוך: אני לא מוכנה לקבל את ההערה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אתמול היה לי ויכוח ואפילו זכיתי לנזיפה משרת החינוך בגלל ההערה הזאת.

מל פולישוק-בלוך: אני דורשת ממשרד החינוך לשנות את סדרי העדיפויות.

מל פולישוק-בלוך: אתמול בישיבה על התקציב של משרד החינוך דיברנו על שינוי סדרי עדיפויות קודם כל של התקציב הקיים.

מל פולישוק-בלוך: זה שצריכים להביא משאבים נוספים, על זה אין לנו מחלוקת ועל זה נעשה מלחמה משותפת.

מל פולישוק-בלוך: אבל גם בתקציב של קרוב ל-25 מיליארד שקלים אפשר לעשות סדרי עדיפויות אחרים.

מל פולישוק-בלוך: אתמול, באירוע שארגנת עם תנועות הנוער, נתתי דוגמה קטנה מאיפה אפשר למצוא כסף.

מל פולישוק-בלוך: אני יכולה למצוא עוד כמה מקומות.

מל פולישוק-בלוך: אפשר לחסוך במקומות אחרים ואפשר למקד איפה שאנחנו מקבלים תמורה מלאה.

גאלב מג'אדלה: היות שהתייחסת למורים, שזה מרכיב מאוד חשוב, אני מבקש שתתייחסי לטיפול בנושא של ההורים.

גאלב מג'אדלה: עלתה כאן שאלה שההורים לא מסוגלים לטפל בבעיות של הילדים בלי טיפול מיוחד.

גאלב מג'אדלה: זאת חוליה משולשת – ילדים, הורים ומורים.

מל פולישוק-בלוך: אני מודה לך על התוספת, היא בהחלט חשובה.

מל פולישוק-בלוך: תודה רבה.

מל פולישוק-בלוך: הישיבה נעולה.