ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 232, 2005-05-17 14:15

קולט אביטל: אדוני יושב ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, קהל מאוד נכבד של לוחמים באירופה, קהל נכבד, החודש מציין העולם כולו 60 שנה לכניעתה של גרמניה הנאצית.

קולט אביטל: טבעם של ציוני דרך בהיסטוריה, שהם מזמנים טקסים וחגיגות.

קולט אביטל: וכך, ותיקי מלחמת העולם השניה בכל הארצות שלחמו בה, מהווים השנה מוקד של הזדהות ושל הערכה, שהרי ללא לחימתם של חיילי כל הצבאות, לא היה מגיע הניצחון הנכסף.

קולט אביטל: אדוני יושב ראש הכנסת, חבריי חברי הכנסת, קהל נכבד, ועדת העליה והקליטה בכנסת מקדישה היום את ישיבתה המיוחדת לנושא זה.

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח בזה את הישיבה ולקרוא לכבוד יושב ראש הכנסת לשאת את דברו.

ראובן ריבלין: גברתי יושבת ראש ועדת העליה, הקליטה והתפוצות של הכנסת, חברת הכנסת קולט אביטל, אדוני ראש הממשלה לשעבר מר אהוד ברק, גברתי סגנית השרה לקליטת עליה חברת הכנסת מרינה סולודקין, אדוני יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה ומרכז אירועי הכנסת לציון 60 שנה לסיום מלחמת העולם השניה, חבר הכנסת יורי שטרן, רבותיי חברי וחברות הכנסת הנכבדים ובעיקר, חברת הכנסת לשעבר ויושב ראש הוועד המנהל של בית לוחמי הגיטאות, הגברת עדנה סולודר, פרופסור אלכסנדר בוגן, שהתערוכה מתכבדת ביצירותיו, בני משפחת שפירא, ילדיה של אסתר לוריא, שיצירתה היא חלק מן התערוכה, יקירינו, הלוחמים בגרמניה הנאצית, החיילים והמתנדבים ותיקי הצבא הבריטי, החיילים והקצינים ותיקי הצבא האדום, הלוחמים הנפלאים, הגיבורים, לוחמי הפרטיזנים, ברוכים אתם כולכם בבואכם לכנסת.

ראובן ריבלין: בדרככם לכאן, כאשר עברתם בפואייה של הכנסת, חלפתם על פני תערוכה מאוסף בית לוחמי הגיטאות, תערוכה הנקראת "התנגדות בעיפרון ובמכחול" שאנו מתכבדים להציגה בכנסת.

ראובן ריבלין: פעמים רבות מוטלת על הכנסת חובה לקיים אירוע כזה או אחר.

ראובן ריבלין: פעמים רבות אנחנו גם מתלבטים אם לקיים אירוע כזה או אחר.

ראובן ריבלין: אני יכול לומר לכם, שכאשר ביקשנו לציין את יום ה-60 שנה לניצחון על הרשע, הניצחון על גרמניה הנאצית, ניצחון כל בנות הברית, ניצחון העם היהודי וגבורתו בכל מקום שבו קם יהודי ואמר:

ראובן ריבלין: אני נלחם למען העולם ולמען עמי ובעתיד ארצי ובעתיד הרחוק יותר, בחלומי, מדינתי, אנחנו כאן, בכנסת, לא ביקשנו לשאול אם לקיים את היום הזה אלא פשוט אמרנו:

ראובן ריבלין: אנחנו מתכבדים לציין את היום הזה ומתכבדים שאתם האורחים שלנו כאן, בכנסת, שכן אנחנו הנציגים שלכם ושל כל עמנו.

ראובן ריבלין: אני מודה לכם מאוד על כל אשר עשיתם.

ראובן ריבלין: 60 שנים אחרי הניצחון שהאיר את העולם מן החושך, אנחנו זוכרים.

ראובן ריבלין: אנחנו מעלים לעין כל את ההתנגדות לצוררים, לא רק את ההתנגדות הפיסית, את המורדים, את הפרטיזנים אלא גם את עוז הרוח, את כוחם של העומדים על נפשם, על רוחם, על נשמתם כבני אנוש, כבעלי צלם אדם, אשר ביקשו להיאחז בזיו של אור שם, בימי הצלמוות.

ראובן ריבלין: כמה אמונה, כמה עצמה צריך היה שם בגיהינום, כדי לדעת כי לעתיד לבוא חובה לזכור את הרשע המוחלט ואת הקורבנות ואת הלוחמים בצוררים, מי ביד ובנשק ומי בלב וברוח היצירה.

ראובן ריבלין: הרי מי שצייר לא ידע למה צייר.

ראובן ריבלין: מי האמין כי שרדו הרישומים.

ראובן ריבלין: הרי החיים עצמם עמדו אז בסימן שאלה.

ראובן ריבלין: בבוקר שאל אדם "מי ייתן ערב" ובערב ביקש "מי ייתן בוקר".

ראובן ריבלין: ומי חלם באפילה ההיא לשמר את יצירתו?

ראובן ריבלין: מי שכתב לא ידע אם עוד תשזוף עין אדם את הדף אי פעם, אם חוט הלב הבא במכתבים והזכרונות יעמדו ליום שלאחר התופת.

ראובן ריבלין: ובשוך האש, לאחר העשן, נותרו הזוועות ולעינינו מאפר עולה הרוח, רוח חופשית, רוח היצירה גם משם, מגיא ההריגה.

ראובן ריבלין: והרוח ההיא נצחה, כי למשמידים, למחרידי הזכר היהודי מדינת ישראל הפורחת היא אות קלון, היא תבוסתם, היא ניצחון ערמות האפר על התליין.

ראובן ריבלין: ואין זיכרון גדול יותר מזה כאן, בכנסת ישראל המייצגת את ריבונותו של העם היהודי בארצו, המסמלת את החירות היהודית המוצגת כאן, בדפים הללו.

ראובן ריבלין: הציורים הלוחשים בכל כולם את האפר החם של התקרר ולא יתקרר לעולם, כי דם המתים לא ינוח עד הדור האחרון.

ראובן ריבלין: במרחק השנים, בפרספקטיבה, ליוצרים, למאמינים הגדולים הללו, לפרופסור אלכסנדר בוגן, ליהודה בקון, ייבדלו לחיים ארוכים וטובים ולאסתר לוריא, זיכרונה לברכה, להם הניצחון על החיה הנאצית.

ראובן ריבלין: אתם אלה שניצחתם אותה ואנחנו, נמשיך ונזכור את הרעה ההיא ונדע לעמוד על נפשנו ועל נפש אחינו למען לא ישובו עוד הימים האפלים ההם להיות.

ראובן ריבלין: ולעולם, לעולם לא נפר את הצו העליון "זכור את אשר עשה לך עמלק".

ראובן ריבלין: לא נשכח והתודה היא כולה לכם.

ראובן ריבלין: היו ברוכים.

קולט אביטל: קהל נכבד, אנחנו לא הרגשנו את הניצחון.

קולט אביטל: לא היו חיבוקים צוהלים, לא היו צעקות, לא שירים לציון אושרנו.

קולט אביטל: אנחנו לא ניצחנו.

קולט אביטל: מי שמתאבל על מתים רבים כל כך אינו יכול לדבר על ניצחון.

קולט אביטל: דברים אלה השמיע צעיר מוכה ורעב, עוד ניצול ממחנה בוכנוולד, שמו אלי ויזל.

קולט אביטל: 60 שנה חלפו מאז נכנעה גרמניה לפני צבאות בעלות הברית.

קולט אביטל: 60 שנים לסיומה של האיומה שבמלחמות.

קולט אביטל: 60 שנה והזיכרון לא נמוג עם הזמן.

קולט אביטל: אנשים יקרים שנמצאים אתנו כאן היום, הם העדות המוחשית לכך, אך יש במקום הזיכרון האישי, הזיכרון המשפחתי הזועק, הדועך עקב ההתמעטות הנמשכת של המשתתפים בו ותופס הזיכרון הלאומי והעולמי.

קולט אביטל: במלחמת העולם השניה הידרדר האדם למדרגת שפל שלא היתה כמוה.

קולט אביטל: מלחמת העולם השניה היא השבר הגדול בתולדות האנושות.

קולט אביטל: אובדן החיים וההרס היה ללא שיעור.

קולט אביטל: אכזריות המלחמה חשפה את העולם בפני המציאות, מציאות חסרת רחמים.

קולט אביטל: האדם עמד בפני מנגנוני חיסול ורצח שחוללו מעשים נוראים, שמותירים גם בנו, עד היום הזה, סימנים שקשה למחוק אותם.

קולט אביטל: את המעשים האלה, שהדעת עדין אינה תוספת, אנחנו מעלים כאן לעתים קרובות אך היום, מוקדשת ישיבה זו לניצחון של הרוח האנושית, ניצחון בני אור על בני החושך.

קולט אביטל: היום מוקדשת ישיבה זו למעשה הגבורה של חיילים רבים, חיילי בנות הברית שלחמו והקריבו קורבנות כבדים וחיילינו אנו, חיילי העם היהודי כולו.

קולט אביטל: במלחמת האויב הנאצי נטלו חלק קרוב למיליון וחצי יהודים.

קולט אביטל: זהו מספר גדול ועצום.

קולט אביטל: צאו וחשבו - מיליון וחצי יהודים.

קולט אביטל: חצי מיליון יהודים בצבא האדום, ביניהם, 350 לוחמים שהגיעו לדרגת גנרל שהיו אז 2.2% מכלל הגנרלים בצבא הסובייטי.

קולט אביטל: 160 אלף לוחמים יהודים עוטרו באותו הצטיינות.

קולט אביטל: 145 מהם זכו לתואר "גיבור ברית המועצות".

קולט אביטל: נזכיר שמות מוכרים היטב לחלק מהציבור הזה: גנרל חיים דיסקין, גנרל ליאוניד וינוקור, גנרל יעקב גרגורביץ' קרייזר ואת גנרל ליאוניד איליץ' בובר.

קולט אביטל: יש לנו הכבוד לארח אתנו היום את מרשל חיל האוויר הרוסי וגיבור ברית המועצות אלכסנדר יפימוב.

קולט אביטל: את האדמירל של הצי הרוסי, גיבור ברית המועצות ולדימיר צ'רמידין.

קולט אביטל: אני רוצה לציין היום שגם נשים יהודיות התגייסו אז לצבא הרוסי, בעיקר לחייל הרפואה.

קולט אביטל: נזכיר את האחות חנה סנייבסקי ואת הרופאה ליה ציונסקי ואת הטייסת, כי כן, היו אז גם נשים טייסות במלחמת העולם השניה, פולינה גלמן.

קולט אביטל: כ-550 אלף חיילים יהודיים השתתפו במלחמה בצבא ארצות הברית.

קולט אביטל: אז הם היו 11% מכלל האוכלוסייה של ארצות הברית.

קולט אביטל: הם הגיעו לחופי אירופה, הם נלחמו והם היו גם בין המשחררים.

קולט אביטל: 36 אלף מהם עוטרו באותות הצטיינות.

קולט אביטל: ראויה לציון במיוחד העובדה, שביניהם שירתו יוצאי גרמניה, שחלקם הגיעו לארצות הברית רק ב-1939.

קולט אביטל: כך למשל נזכיר כאן היום את הנרי קיסינג'ר, שהגיע לארצות הברית ב-1937 ואולי פרשה שפחות יודעים עליה, שנחשפה בפני הקהל רק לפני כמה ימים: פרשת ה"ריצ'י בוייס", בני ריצ'י, כולם מהגרים מגרמניה, שהצטרפו לחייל המודיעין של ארצות הברית והוצנחו מאחורי הקווים במלחמת העולם השניה.

קולט אביטל: היו כמובן גם יהודים בצבא הבריטי.

קולט אביטל: מבין הקהילה של 450 אלף יהודים, 60 אלף התגייסו לצבא.

קולט אביטל: 14 אלף מביניהם לחייל האוויר הבריטי.

קולט אביטל: נזכיר לכולנו ונזכור היום את חיים הרצוג, זכרונו לברכה, מי שהיה הנשיא השישי של מדינת ישראל, שלחם כקצין מודיעין בחטיבה משוריינת והשתתף בפלישה הגדולה בנורמנדי.

קולט אביטל: כל אלה נלחמו כחיילים, שכם אל שכם עם צבאות בנות הברית.

קולט אביטל: הם נלחמו בגיטאות ובמחנות הכפייה.

קולט אביטל: הם נלחמו כפרטיזנים ביערות מזרח אירופה.

קולט אביטל: הם נלחמו בעוז ובגבורה ורבים מהם עוטרו באותות הצטיינות והערכה – מקור הערכה וכבוד לכולנו.

קולט אביטל: התרומה היהודית למאמץ המלחמה סייע להשגת ההכרעה לקראת הניצחון הגדול.

קולט אביטל: סיפור ההתנדבות של בני הישוב כאן, בארץ, במלחמת העולם השניה הוא פרק מפואר בהיסטוריה הישראלית בת זמננו וגם בהיסטוריה של העם היהודי.

קולט אביטל: 27 אלף מתנדבים מתוך ישוב קטן של חצי מיליון נפש קמו ואמרו: הנני, שלחני.

קולט אביטל: לא בתוקף צו גיוס למלחמה, לא צו קריאה הוציא אותם מבתיהם השלווים.

קולט אביטל: הם התגייסו למען מטרה קדושה – מלחמת מצווה ברוצחי עמם.

קולט אביטל: לוחמי הבריגדה היהודית היו מבשרי שחר חדש לניצולים מאותו הלילה האפל שירד על אירופה.

קולט אביטל: הם עשו כבוד והם עשו את הכל, כדי לחלץ אותם מהריסות אירופה ולהביא אותם אל חוף מבטחים, אל חוף החיים – ארץ ישראל.

קולט אביטל: קהל יקר, בשני העשורים האחרונים הגיעו אלינו ממדינות חבר העמים כ-2 רבבות מוותיקי המלחמה.

קולט אביטל: חלקם נמצאים אתנו כאן, היום.

קולט אביטל: נציגיהם עטורי המדליות מסבים עמנו וזהו כבוד גדול לכולנו.

קולט אביטל: אנחנו, החיים במדינת היהודים חייבים לכם חוב של כבוד, חוב לכל אלה שנצחו במלחמת העולם השניה ובאו לחיות עמנו.

קולט אביטל: אנחנו מצדיעים לכם ואומרים לכם מכל הלב: תודה.

קולט אביטל: לכבודכם ולכבוד חיילי צה"ל, שממשיכים את שרשרת הדורות לכבוד הדורות שיבואו וילמדו על המלחמה ההיא ובשם כולנו, נגיד היום: עם ישראל חי!

אהוד ברק: יושב ראש הכנסת, חבר הכנסת ראובן ריבלין, יושבת ראש ועדת הקליטה, חברת הכנסת קולט אביטל, חברי הכנסת יולי אדלשטיין, יורי שטרן, רומן ברונפמן, ויקטור בריילובסקי, מיכאל נודלמן חברת הכנסת לשעבר עדנה סולודר, גנרל יפימוב, אדמירל צ'רמידין, ויטרנים ווטרניות, אורחים יקרים, אני רוצה לומר לכם שלוש פעמים תודה.

אהוד ברק: תודה על העבר, תודה על ההווה ותודה על העתיד.

אהוד ברק: לפני 60 שנה הסתיימה המלחמה באירופה.

אהוד ברק: מהבלוקדה בלנינגרד דרך גומל וסמולנסק, דרך וורנייז' וקורסק, דרך סטלינגרד ועד סטובסטופול, לאורך כמעט 2000 קילומטר של חזית, הצבא האדום שבר את הגב של החיה הנאצית וכך הביא לניצחון של העולם על הנאציזם.

אהוד ברק: היו לגרמנים שתי דיביזיות בבלקנים ושתי דיביזיות בצפון אפריקה ולפעמים, קצת פחות מ-30 דיביזיות בחזית המערבית.

אהוד ברק: אבל היו יותר מ-120 דיביזיות בחזית המזרחית ושם נלחם הצבא האדום.

אהוד ברק: הגרמנים נהיו המעריצים הכי גדולים של אומץ הלב של החייל הרוסי ושל התבונה הטקטית והאסטרטגית של המפקדים.

אהוד ברק: אני אומר באחריות, שבלי הצבא האדום והניצחון שלו על החיה הנאצית – לא היינו מנצחים את היטלר ולא היתה יכולה לקום מדינת ישראל.

אהוד ברק: המדינה הצעירה קמה והיה לה צבא.

אהוד ברק: אנחנו, כקצינים צעירים גדלנו על דמותו של "מומי שאולי" מאנשי פמפילוב וכיותר מבוגרים, למדנו את המערכות של קונייב ובטוטין ומר ז'לז'וקוב.

אהוד ברק: גם הניסיון הזה עזר לנו בקיומה של מדינת ישראל.

אהוד ברק: אני רוצה לחזור ולהודות לכם.

אהוד ברק: אין שיעור לתרומה שלכם לעולם כולו, לעם היהודי ולעצם קיומה של מדינת ישראל.

אהוד ברק: לפני 10 שנים התחיל להתקיים לנגד עינינו חלום.

אהוד ברק: אנחנו גדלנו על שירים שאתם שרתם כחיילים, שירים של הפרטיזנים ולא ידענו שאלה שירים רוסיים, חשבנו שהם שירים ישראלים.

אהוד ברק: גדלנו על הספרות, על דוסטוייבסקי וטולסטוי וגוגול וצ'כוב וגדלנו על המוסיקה של רימסקי קורסקוב, על צ'ייקובסקי וסקריאבין וגדלנו על המתימטיקה של פונטריאגין והפיסיקה של לב לנדאו והקשבנו ולמדנו שירים של אנה אחמטובה ולרמונדטוב.

אהוד ברק: כל הזמן חלמנו שיגיע יום ויפתחו השערים ונראה אתכם.

אהוד ברק: והנה, פתאום קרה הנס הזה ותוך 10 שנים באו הנה האליתה של מעצמה והביאו אתם את כל התרבות והקשר הישיר עם כל מה שחלמנו עליו וחשבנו עליו בילדותנו וגם על זה אני רוצה להודות לכם.

אהוד ברק: כאשר אני עובר לפעמים בדימונה ושומע פרלודים של רחמנינוב מהחלונות בקיץ, אני אומר: שיניתם גם את מדינת ישראל.

אהוד ברק: מגיעה לכם תודה מיוחדת על העתיד: הילדים והנכדים שלכם גדלו בתוך הבתים והוכיחו שאין מקום במדינת ישראל שבו, אם רוצים ומתעקשים וההורים מתעקשים, אי אפשר להשיג הישגים גבוהים בחינוך.

אהוד ברק: תוך פחות מ-10 שנים, אחרי ההתגברות על העקירה מהמולדת הראשונה וההיקלטות פה, השפה, התרבות ואפילו חום השמש, הילדים שלכם בשערים של האוניברסיטאות בשיעורים יותר גבוהים מהאוכלוסייה הותיקה של ישראל.

אהוד ברק: כשמגיעים לשערים של הפקולטות למדעים, פיסיקה, מתימטיקה, מחשבים, אלקטרוניקה, כימיה, עוד יותר גדול חלקכם מאשר כל קבוצה אחרת בחברה הישראלית.

אהוד ברק: כך אתם תורמים לעתידה של המדינה ולא רק להווה שלה.

אהוד ברק: בכל מקום אנחנו רואים את זה.

אהוד ברק: אחד מכל ארבעה חיילים לוחמים שמגן היום על מדינת ישראל, ביום העצמאות ה-57, הוא בן או נכד של העליה מברית המועצות לשעבר.

אהוד ברק: אני כבר לא מדבר על זה שבאתם לארץ והפכתם אותנו למדינה עם הכי הרבה רופאים לכל אלף נפש.

אהוד ברק: האמת, גם השניה בעולם בהכי הרבה מהנדסי מכרות.

אהוד ברק: לא שיש איזה מכרה אבל מהנדסים יש הרבה.

אהוד ברק: אין עוד מדינה בעולם עם כל כך הרבה תזמורות פילהרמונית פר-קפיטה, כי אתם הגעתם.

אהוד ברק: אני לא מדבר על זה שבמחלקה לפיסיקה עיונית, שהייתי בה בתור סטודנט לפני 40 שנה בקיץ והיו מדברים שם עברית, אמרו לי, שהיום מדברים שם במחלקה לפיסיקה עיונית במכון ויצמן מדברים רוסית.

אהוד ברק: אני מברך אתכם.

אהוד ברק: זו התרומה שלכם גם לעתיד של המדינה.

אהוד ברק: כשהייתי ראש ממשלה הייתי מדבר הרבה עם פוטין בטלפון וכל הזמן הייתי אומר לו: תראה, מה זה משנה לך אם יש 144 מיליון רוסים או 145 מיליון רוסים.

אהוד ברק: לנו זה הבדל עצום.

אהוד ברק: הבאת מיליון אחד וזה שינה את המדינה.

אהוד ברק: תן עוד מיליון ואנחנו מובטחים לדורות.

אהוד ברק: תודה רבה לכם על הכל.

אהוד ברק: היו ברוכים.

קולט אביטל: תודה רבה למר אהוד ברק.

קולט אביטל: אני מבקשת לתקן טעות שלי: מר אהוד ברק, שהיה ראש ממשלה לא יזם את חוק הוויטרנים.

קולט אביטל: מי שיזם הם חבריי חברי הכנסת.

קולט אביטל: אבל הוא הבטיח בזמן מערכת הבחירות שהוא יעביר את החוק ואכן, הבטחתו התקיימה והחוק עבר.

קולט אביטל: אני מתכבדת לקרוא לחברת הכנסת לשעבר, גברת עדנה סולודר, יושבת ראש הועד המנהל של מוזיאון לוחמי הגיטאות.

עדנה סולודר: כבוד היושב ראש ראובן ריבלין, יושבת ראש ועדת העליה, הקליטה והתפוצות, חברת הכנסת קולט אביטל, ראש הממשלה לשעבר אהוד ברק, חברי הכנסת, אני לא אקרא בשמות כולם והלוחמים, השורדים שיושבים כאן באולם.

עדנה סולודר: הנה, נכנס ידידי חבר הכנסת ויושב ראש הכנסת לשעבר דב שילנסקי.

עדנה סולודר: בראשית דבריי אני רוצה להודות לכנסת שפתחה את שעריה לתערוכה שאנחנו מציגים כאן ולפרופסור אלכסנדר בוגן, יהודה בקון ולמשפחתה של אסתר לוריא זכרונה לברכה, שהפקידו מאוספיהם בבית לוחמי הגיטאות.

עדנה סולודר: אנחנו מציינים היום 60 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית.

עדנה סולודר: אבל אין ספק, ואמר את זה היושב ראש בפתיחת הישיבה הזאת, שהניצחון הזה מעורב גם בהרגשה הקשה של מה שמצאו המנצחים.

עדנה סולודר: אתם עברתם בדרככם הנה בתערוכה שהזכרנו.

עדנה סולודר: התערוכה נקראת: התנגדות בעיפרון ובמכחול.

עדנה סולודר: אתם, מרבית היושבים כאן, לחמתם עם נשק ביד, עם רובים, עם מקלעים, עם תותחים, עם טנקים, עם אווירונים אבל המיליונים שנכחדו ומאות האלפים ששרדו, לא הלכו כצאן לטווח.

עדנה סולודר: הם לחמו בדרכים אחרות.

עדנה סולודר: מה שהחזיק אותם ומה שסייע להם לשרוד היה עוז רוחם.

עדנה סולודר: עוז הרוח הזה התבטא בדרכים שונות וכך הם יכלו אולי לשרוד את התופת הנוראה ולהתגבר על המציאות שסבבה אותם.

עדנה סולודר: מקימי קיבוץ לוחמי הגיטאות, שמרביתם היו מבין מורדי הגיטאות, מבין הפרטיזנים ומבין שורדי המחנות התקבצו מיד אחרי סיום המלחמה וכבר ב-19 באפריל 1945 אמרו לעצמם: אנחנו רוצים להמשיך לחיות.

עדנה סולודר: הם נותרו ללא משפחה וללא בית.

עדנה סולודר: אבל הם החליטו להקים משפחות חדשות ובית חדש בארץ ישראל.

עדנה סולודר: הם החליטו בו זמנית להנציח בבית הזה את חבריהם ואת משפחותיהם שלא זכו.

עדנה סולודר: אמנם, ביום שבו הם שמו את אבן הפינה לקיבוצם, קיבוץ לוחמי הגיטאות, בו זמנית הם שמו את אבן הפינה לארכיון ולמוזיאון שפריטים אליו כבר הביאו אתם משם.

עדנה סולודר: בו ביום גם התקיימה העצרת הראשונה שנמשכת ברצף עד היום ונועלת את אירועי יום השואה והגבורה.

עדנה סולודר: זה היה בשנת 1949, עוד בטרם חוק לזכרון השואה.

עדנה סולודר: באוסף שלנו, בבית לוחמי הגיטאות, יש פריטים ותעודות שהביאו המייסדים.

עדנה סולודר: בפריטים האלה ובמוזיאון עצמו אנחנו מנסים לזכור את דבריו של אנטק צוקרמן, שהיה ממפקדי מרד גטו ורשה שאמר: הבית הזה, המוזיאון הזה אינו רק הנצחה אלא אזהרה.

עדנה סולודר: אזהרה למען לא תישנה שואה נוספת, למען לא יהיה רצח עם נוסף.

עדנה סולודר: אנחנו מקדישים את מרבית זמנינו לחינוך לסובלנות, לחינוך להתנגדות לרשע, לשמירה על כבוד האדם וניסיון לחנך לשלום.

עדנה סולודר: אני רוצה להעלות על נס את אותה התנגדות דוממת אבל זועקת של אלה שציירו, של אלה ששרדו, של אלה שזאת היתה המחאה שלהם לגבי הסובב אותם, לגבי המציאות הנוראה שנכפתה עליהם.

עדנה סולודר: הם ניסו להשאיר לנו משהו לעתיד, את פרי רוחם, פרי מחאתם, פרי יצירתם ואנחנו אכן נשמור עליה.

עדנה סולודר: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה לעדנה סולודר.

קולט אביטל: כרגע נפרד מאתנו יושב ראש הכנסת, שחייב להמשיך לנושא אחר.

קולט אביטל: תודה רבה, אנחנו מודים לך.

קולט אביטל: אני רוצה לקרוא עכשיו לחברת הכנסת, סגנית השרה לענייני קליטה חברתי מרינה סולודקין, בבקשה.

מרינה סולודקין: אני אדבר בעברית ואחר כך, אפנה בצורה ישירה ברוסית.

מרינה סולודקין: נשיאות נכבדה, וויטרנים יקרים, אורחים נכבדים שלנו, מרשלים רוסים, גוברוב, יפימוב, צ'רמידין, אני מאושרת מאוד שדווקא באירוע זה בכנסת ישראל אנו מסיימים שבוע חגיגות המוקדשות ל-60 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית.

מרינה סולודקין: אני מברכת לרגל 60 שנה לניצחון את הוויטרנים של הצבא האדום, הצבא הבריטי, הצבא האמריקני, אנשי הרזיסנטנס הצרפתי, נכי המלחמה, ניצולי השואה ואת כל אלה שעברו מצור על לנינגרד ואת כל דור המלחמה.

מרינה סולודקין: הניצחון הזה הפך לאחד מאבני היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית דמוקרטית וריבונית.

מרינה סולודקין: כנסת ישראל ובמיוחד ועדת העליה והקליטה, חברי הכנסת יורי שטרן, מיכאל נודלמן, חברת הכנסת לשעבר סופה לנדבר, הם מחברי חוק הוויטרנים.

מרינה סולודקין: אני צריכה להודות גם לראש הממשלה לשעבר, אהוד ברק שיושב כאן שתמך בחוק ולשר הקליטה לשעבר מר יולי אדלשטיין, שהיה בין הראשונים ליישם את החוק הזה דרך משרד הקליטה.

מרינה סולודקין: החוק הזה, חוק הוויטרנים קבע את יום הניצחון כחג ממלכתי במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: תודה רבה לכם ארגוני הוויטרנים, נכי המלחמה בנאצים וגם לארגוני ניצולי השואה, שגרמו לשינויים עמוקים מאוד בזיכרון ההיסטורי ובתודעה הציבורית הקולקטיבית במדינת ישראל.

מרינה סולודקין: הודות לכם, היהודים שבתודעה הפסיקו לחיות והיו רק קורבנות חסרות ישע בלבד הפכו ללוחמים חזקים ואמיצים.

מרינה סולודקין: עם ישראל הפך לאחד העמים שניצחו את הנאצים וזה מאוד חשוב.

מרינה סולודקין: אני מאחלת לכולכם בריאות, אריכות ימים, אושר ושמים נקיים מעל מדינתנו האהובה.

מרינה סולודקין: (נושאת דברים בשפה הרוסית)

קולט אביטל: תודה רבה לסגנית השרה.

קולט אביטל: כרגע אין שר אז בעצם את זו שעושה את הכל.

קולט אביטל: אני מתכבדת לקרוא לבמה לחברי, חבר הכנסת יורי שטרן שהוא גם יושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה וגם יושב ראש הוועד הציבורי לחגיגות 60 השנה.

קולט אביטל: בבקשה.

יורי שטרן: תודה לכבוד יושבת הראש.

יורי שטרן: חבריי לנשיאות, אורחים יקרים שהם ותיקי מלחמת העולם השניה מכל הצבאות.

יורי שטרן: אני חושב שזו הפעם הראשונה שבאמת יש התכנסות כזאת בכנסת, שאפשר למצוא בה גם את החייל מהצבא האמריקאי וגם את הפרטיזן הצרפתי וגם גיבורים מהצבא הפולני וכמובן, בריטים ואנשי הבריגדות ואנשי הצבא הסובייטי, הצבא האדום, כפי שמקובל עדין לקרוא לו בארץ, שהיו בחזית הקדמית והכי קשה של המלחמה ההיא.

יורי שטרן: יש פה גם ניצולי שואה ואנשים שעברו את הטרגדיות והזוועות הכי קשות שהאנושות חוותה וחלק מהם הצליחו גם להלחם בנאצים ביערות כפרטיזנים או בשורות הצבא הפולני, הרוסי והצבאות האחרים.

יורי שטרן: לפני שבוע כתבה בעיתון "הארץ" לילי גלילי שהעליה הרוסית הצליחה בגדול.

יורי שטרן: תוך עשור אחד היא אילצה את מדינת ישראל לחגוג את יום הניצחון וליוצאי עדות המזרח זה לקח 30 שנה להפוך את המימונה לחג לאומי במדינת ישראל.

יורי שטרן: אני לא הייתי משווה את יום הניצחון למימונה.

יורי שטרן: אני חושב שבאמת הוספנו רק דבר אחד לתודעה הציבורית, לזיכרון ההיסטורי הקולקטיבי של העם היהודי ושל מדינת ישראל וזה הרובד של הניצחון ליד הזיכרון העמוק והכואב של הסבל.

יורי שטרן: זה חשוב לנו לתמיד לזכור.

יורי שטרן: אנחנו עברנו טרגדיה נוראה של רצח עם, של השואה ואנחנו, העם היהודי היינו בין המנצחים וניצחנו בגדול.

יורי שטרן: גם ניצחנו במלחמה וגם הקמנו את המדינה.

יורי שטרן: הלוואי ואותה אחוות לוחמים שנוצרה בימי המלחמה בין האמריקאים והרוסים והצרפתים והבריטים והאוסטרלים והניו-זילנדים ועוד ועוד ואנחנו היינו חלק מהקואליציה הזאת, שאותה אחוות עמים תדע גם היום ותשכיל להיווצר שוב כנגד האיום החדש של הטרור העולמי והעתיד הלא ברור שהעולם כולו עומד בפניו.

יורי שטרן: מכל הצבאות ומכל החזיתות אנחנו יודעים גם להבחין בתרומה הייחודית של הצבא הסובייטי.

יורי שטרן: אנחנו מכירים את ותיקי המלחמה שבאו משם וצריך לזכור גם את תרומתם להקמת מדינת ישראל.

יורי שטרן: אני אציין דבר אחד: מעבר לעצם הלחימה, כשהיה צבא רומל בפתח ארץ ישראל והיה איום ממשי על הישוב היהודי הקטן, בגלל הקרב בסטלינגרד לא הצליח רומל לקבל תגבורת לכוחותיו ולכן, לא היה לו מספיק כוח לגבור על הבריטים ועל הלוחמים היהודים שהתגייסו אז בישוב ולכן, לא הגיע לארץ ישראל ולא השמיד את היהודים פה.

יורי שטרן: אנחנו רואים באירוע הזה, גם בכנסת וגם באירוע הממלכתי שהתקיים בלטרון, מפנה מאוד חשוב בהכרה העצמית של העם הישראלי.

יורי שטרן: בהפנמה של כל מה שעשו יהודים בתפוצות.

יורי שטרן: הכרה בכך שלהיות גיבור יכול להיות גם יהודי שנלחם בצבא הרוסי או האמריקאי או הצרפתי ולא רק האדם החדש שנולד בארץ ישראל.

יורי שטרן: לכן, אני חושב שהחוברת הצנועה הזאת שיצאה במשרד החינוך ונקראת:

יורי שטרן: חיילים יהודיים בצבאות שנלחמו בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השניה היא אולי התוצאה הכי חשובה של כל המאמץ שלנו לחגיגת 60 שנה לניצחון בנאצים, כי רק מעכשיו, 60 שנה לאחר סיום המלחמה הילדים ילמדו בבתי הספר את תולדות מלחמת העולם השניה.

יורי שטרן: את חשיבותם של הצבאות השונים בה ואת תרומתם של החיילים היהודיים לניצחון הזה.

יורי שטרן: אנחנו, בכנסת, מצווים לדאוג לא רק לזיכרון ולא רק למתים אלא גם לחיים.

יורי שטרן: לכן, אני אסיים בכך שאספר שלפני 5 שנים עשינו מהלך מאוד חשוב ואני מודה לאהוד ברק שהיה אז ראש הממשלה וליולי תמיר, שהיתה אז שרת הקליטה.

יורי שטרן: הם הושיטו לנו עזרה והעברנו את חוק ותיקי מלחמת העולם השניה, שזה חוק תקדימי וחשוב מאוד.

יורי שטרן: מה שנשאר לנו זה לא רק להמשיך לדאוג לאנשים שלחמו במלחמה אלא גם מעבר לכל הדברים החשובים שאנחנו עושים לזכרון השואה, להעביר בכנסת חוק ניצולי השואה, שייתן מעמד לאנשים שעדין אתנו, עברו את הטרגדיה הנוראית הזאת ונמצאים במדינת ישראל ללא מעמד חוקי, ללא כבוד מיוחד וללא סיוע בעת צרה.

יורי שטרן: זאת חובתנו ואני מקווה, שגם האירועים החגיגיים האלה יעזרו לנו להעביר את החוק הזה בכנסת.

יורי שטרן: תודה.

קולט אביטל: תודה רבה ליורי שטרן ותודה רבה לכל הדוברים שהקפידו לשמור על לוח זמנים.

קולט אביטל: אני רוצה שכולנו נכבד כאן את מי שהיה יושב ראש הכנסת מר דב שילנסקי.

קולט אביטל: אני מתכבדת לקרוא לבמה את מר אברהם כהן, יושב ראש ארגון נכי מלחמת העולם השניה, בבקשה.

אברהם כהן: גברתי, קולט אביטל המארחת מפגש חשוב זה, חברי הנשיאות, מכובדיי, לוחמים בנאצים, ניצולי שואה, אורחים חשובים, גבירותיי ורבותיי, הוגבלתי על ידי יושבת ראש הישיבה לשלוש דקות, אז אני חייב למחוק חצי מהדברים שהתכוננתי לומר.

אברהם כהן: אני לא אדבר על העבר, אני אדבר על העתיד.

אברהם כהן: כשאנחנו יצאנו מהיערות וחזרנו מהחזיתות נדרנו שני נדרים: נדר אחד – לזכור ולספר.

אברהם כהן: נדר שני – ללחום למען שלא ישוב מה שקרה.

אברהם כהן: ללחום, לזכור ולספר את מה שאנחנו צווינו בראשית ימי היותנו כעם.

אברהם כהן: לזכור מה שעשו לנו הצוררים ולספר "והגדת לבנך" למען שהדורות העתידיים ידעו.

אברהם כהן: לזכור את הנופלים הלוחמים, כ-300 אלף בנות ובנים בני עמנו שלחמו בשורות צבאות בעלות הברית נגד הצורר.

אברהם כהן: מסרו את נפשם ונפלו מות גיבורים.

אברהם כהן: "מנשרים קלו ומאריות גברו" וכשהם נפלו ומתו ציוו לנו את החיים.

אברהם כהן: אבל כאן יש דבר יותר חשוב: במדינה מתוקנת, כשיוצא חייל לצבא ובבית נשארת משפחה המתפללת לשובו וחס ושלום, כשהוא נפקד מזילים דמעה ומדליקים נר נשמה.

אברהם כהן: כאן, הלכו מאות ועשרות אלפי בנים ובנות, נפלו מות גיבורים ובאותו זמן כל יקיריהם הובלו לתאי הגזים ולקרמטוריום ולגיא ההריגה.

אברהם כהן: אין היום מי שיזכור שהם פעם היו, שהיה פעם מוישלה ואברמלה ויענקלה ודווידל ושורלה ושיינדלה שלחמו למען העם ומסרו את נפשם.

אברהם כהן: אנחנו, בהזכירנו אותם מדליקים להם נר נשמה.

אברהם כהן: אנחנו כבר 60 שנה עוסקים בהנצחה ולצערנו, זקנו ואין לנו יותר כוח והעבודה חייבת להיעשות.

אברהם כהן: עכשיו זה תפקידה של הממשלה, של הכנסת, של העם היושב בציון, של הדור הצעיר לטפל בעניין.

אברהם כהן: הלקח העיקרי הוא ללחום רק בצבא שלך.

אברהם כהן: אנחנו לחמנו בצבאות זרים, ברוסי, בפולני, בצ'כי, באמריקאי.

אברהם כהן: הגענו לדרגות הגבוהות ביותר ועוטרנו בעיטורי קרב.

אברהם כהן: שילמנו בדמנו עבורם.

אברהם כהן: אחר כך, שמענו בחוצות מוסקבה וקייב וורשה ופאריס וגם בארצנו: היכן קניתם את העיטורים האלה?

אברהם כהן: באיזה שוק?

אברהם כהן: המסקנה היא ללחום רק בצבא שלך.

אברהם כהן: רק הצבא שלך יגן עליך, רק הצבא שלך ידאג למדינה והערובה היחידה שיהודי יכול לחיות בשלום בניו-יורק, בלונדון, בפאריס, במוסקבה, בווארשה, בבואנוס איירס - זה רק מדינת ישראל חזקה.

אברהם כהן: אני אסיים בדברים שסיימתי בהופעתי והבאתי את דבר הלוחמים לעצרת הממלכתית ב-9 במאי: "הבה ונרים ונישא בגאון את דגל עצמאות ישראל, את דגל צבא ההגנה לישראל, את דגל השלום ודגל הניצחון על כל אוייבנו".

אברהם כהן: ארשה לעצמי להוסיף כמה מלים באידיש, תפילה שאמא, זכרונה לברכה, שעלתה השמיימה בעשן דרך הארובה של הקרמטוריום של טרבלינקה והיא היתה אומרת: (נושא דברים באידיש) אמן, כן יהי רצון.

קולט אביטל: תודה רבה מכל הלב.

קולט אביטל: אני מתכבדת לקרוא למר ברוך שוב, יושב ראש ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות ומורדי הגיטאות בישראל, בבקשה.

ברוך שוב: חברי הכנסת הנכבדים, ראש הממשלה לשעבר מר ברק, יושבי ראשי הארגונים, חברים, לוחמים, אנשי מחתרות, אנשי מחנות, אנשי גיטאות, אני חושב שארגוננו מציג בפניכם דמות אחת שהיא בעצם בנויה מכל הדמויות שהזכרתי עכשיו.

ברוך שוב: אנחנו התחלנו מהגטו או מהמחנה, עברנו את המחתרת, היינו ביערות, הגענו לצבא והתנדבנו לצבא בחזית וכל זה, בדמות אחת ולא בתור כמה דמויות.

ברוך שוב: 60 שנה לניצחון על הנאצים ואני באמת גאה ומאושר לעמוד פה ולדבר בפניכם.

ברוך שוב: לא רק בשם החיים אדבר.

ברוך שוב: 60 אלף חברים בארגוני הלוחמים מהתנועות של המחתרות נפלו מתוך 100 אלף לוחמים שאנחנו מודעים להם ויכול להיות שיש הרבה יותר.

ברוך שוב: 60% מהאנשים שלנו נפלו בקרבות, בידי פרטיזנים זרים, בנדיטים ביערות או איכרים שעמדו על נפשם מולנו.

ברוך שוב: גופותיהם ומקום קבורתם מפוזרים ברחבי אירופה.

ברוך שוב: מהרי הפירנאים הצרפתיים במערב ועד לביצות ויערות העד הרוסיים במזרח.

ברוך שוב: מן האדמה הקפואה של אסטוניה בצפון ועד למערות יוגוסלביה בדרום.

ברוך שוב: לא היו לנו בתי חולים צבאיים, לנו קטעו את הרגליים והידיים כאשר הם התרסקו עם גרזן עץ ונתנו לפצוע שישתה קצת אלכוהול אם כאב לו.

ברוך שוב: לנו לא היו בתי עלמין מסודרים.

ברוך שוב: את מתינו קברנו בכל מקום, איפה שנפלו ללא סימן וללא אבן.

ברוך שוב: חללינו גם לא קיבלו מדליות וגם לא מילה בהספד מרב או מקרוב.

ברוך שוב: חללינו לא נמצאים בכלל ברשומות.

ברוך שוב: אנו רוצים היום לבקש ממדינת ישראל ומהעושים בדבר שינציחו את אותם אנשים שקברם לא ידוע, לא ידוע איפה למצוא את הגוויות, אין בית עלמין אחד שאסף אפילו עשירית או מאית מכל האנשים האלו.

ברוך שוב: אנחנו מבקשים להעמיד יד ושם לגיבורנו, מפקד המחתרת ויטנברג, שמסר את נפשו כאשר עמדה בפניו הברירה – הגיטו כולו להשמדה או הוא.

ברוך שוב: הוא הלך והתנדב ללכת לגיסטפו ובמרתף העינויים הוא שתה רעל.

ברוך שוב: אנחנו רוצים להנציח את הבחורה בת ה-17, הנערה פרוסקובה, שנתלתה במינסק על ידי הנאצים.

ברוך שוב: אנחנו רוצים להנציח את ל"ה הפרטיזנים שהלכו בדרך בפיקודו של גלזמן, ראש בית"ר ליטא ונפלו במערב וכל הל"ה, ה-35 נפלו.

ברוך שוב: את זה הבטחנו להם כאשר הם נפצעו, נרצחו ונהרגו.

ברוך שוב: את זה אנחנו חייבים לעשות מהר, כל זמן שאני ואחרים כמוני יכולים עוד לעמוד על הבמה הזאת ולדבר.

ברוך שוב: אנחנו מבקשים מכל המוסדות, מוועידת התביעות, מהממשלה ומהמדינה, מאנשים פרטיים, שיעזרו לנו בזה כי זה עולה ממון ואין לנו הכסף והאמצעים.

ברוך שוב: אנו מבקשים לקרוא למקומות יישוב בשם אותם 60 אלף הנרצחים, ההרוגים שנפלו למען המולדת.

ברוך שוב: זה בסך הכל אחוז אחד מהשישה מיליון וזה לא הרבה.

ברוך שוב: אבל הם האנשים שנתנו את הכבוד לעם היהודי בזמנים הכי קשים.

ברוך שוב: אנחנו כולנו צריכים להעריך אותם ואנחנו צריכים להעמיד להם אנדרטאות לקרוא כיכרות על שמם.

ברוך שוב: לתת להם את הכבוד האחרון שמזה 60 שנה עוד לא נתנו.

ברוך שוב: אני מודה ליושב ראש הכנסת ולחברי הכנסת על כינוס מיוחד זה, כדי להוקיר את הלוחמים והפרטיזנים וחברי המחתרות במלאת 60 שנה לניצחון על הנאצים.

ברוך שוב: אני חושב שזה מעשה נהדר.

ברוך שוב: פעם ראשונה נתנו לי במה לדבר.

ברוך שוב: כל מה שיש לי על הלב לא אמרתי, אבל בכל זאת, ניסיתי לומר כמה מלים.

ברוך שוב: תודה רבה.

קולט אביטל: אנחנו חייבים לעזוב את האולם הזה בעוד 10 דקות.

קולט אביטל: יש לנו עוד שני דוברים.

קולט אביטל: אני מתכבדת להזמין את חבר הכנסת, פרופסור בריילובסקי, בבקשה.

ויקטור בריילובסקי: גברתי היושבת ראש, נשיאות נכבדה, אורחים נכבדים, לוחמים, גיבורי מלחמה, בזמן המלחמה הייתי עוד ילד.

ויקטור בריילובסקי: הייתי בתחילת בית הספר.

ויקטור בריילובסקי: באותו זמן היה לי קשה להבין את כל המשמעות של מה שקורה בסביבה.

ויקטור בריילובסקי: עכשיו אנחנו מבינים שזה לא היה רק מלחמה נגד הצבא של גרמניה או הצבא של איטליה.

ויקטור בריילובסקי: זו היתה מלחמה נגד האידיאולוגיה של הנאציזם, נגד האידיאולוגיה של הגזענות.

ויקטור בריילובסקי: זו היתה מלחמה מאוד קשה.

ויקטור בריילובסקי: אני רוצה להמשיך בשפה הרוסית, כסימן של כבוד לאורחים שלנו.

ויקטור בריילובסקי: (נושא דברים בשפה הרוסית)

קולט אביטל: ספסיבה בולשוי.

קולט אביטל: אני מזמינה את חבר הכנסת רומן ברונפמן, אחרון הדוברים.

רומן ברונפמן: (נושא דברים בשפה הרוסית) אני מתנצל בפני אלה שלא הבינו את השפה הרוסית.

רומן ברונפמן: יכולתם לקבל מיקרופונים בכניסה.

רומן ברונפמן: אנחנו מנסים לדבר פה בשתי שפות, גם מפאת כמות האורחים שבאו וגם מפאת הסיבה שלא כולם מבינים את השפה העברית.

רומן ברונפמן: דיברתי על השינוי בתודעה הישראלית והזיכרון הקולקטיבי הישראלי ועל התרומה של קליטת העליה והוויטרנים שהגיעו בעשור האחרון והביאו להבנת הניצחון וההרואיות של הצבא האדום במלחמת העולם השניה.

רומן ברונפמן: עוד מסר אחד לקולגות שלי מהכנסת: אנחנו צריכים להרכיב את הצעת החוק או את חוק סטטוס הוויטרנים לקבוצות נוספות שלצערי בשנת 2000 לא נכללו בהצעה הזאת ולהביא לכך, שקבוצות לא מעטות באוכלוסייה יקבלו זכויות שוות לוויטרנים במלחמת העולם השניה.

רומן ברונפמן: ברוכים תהיו, תהיו בריאים.