ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 213, 2005-02-23 09:00

קולט אביטל: בוקר טוב, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות משותפת עם הוועדה לשלום הילד.

קולט אביטל: אנחנו מתכנסים היום, לא בפעם הראשונה ולצערי אני מניחה גם לא בפעם האחרונה, כדי לדון בבעיה כאובה של נוער נושר, נוער שמשתמש בסמים.

קולט אביטל: ועם זרקור מיוחד לנוער עולה.

קולט אביטל: אנחנו כבר הקדשנו לנושא הזה כמה ישיבות בעבר, כשהסתבר לנו שבעצם אחוזי הנשירה מבתי-ספר בקרב בני-נוער עולים הוא הרבה יותר גבוה מאשר מבני ותיקים או ילידי הארץ.

קולט אביטל: גם השימוש בסמים רב יותר מאשר בקרב בני-נוער ישראליים.

קולט אביטל: גם בהשוואה לעבר ולמרות כל המאמצים שנעשים, אנחנו נוכחנו לדעת שבעצם המספרים רק גדלים.

קולט אביטל: והסטטיסטיקה שהביאה אותנו היום לדיון הזה היא העובדה ש-14,5 או 14,6 אחוז מקרב בני-הנוער העולה, בבתי-ספר, הודו שהם משתמשים בסמים, לעומת 9,8 אחוז מקרב בני-הנוער העולה הוותיק.

קולט אביטל: אבל זה רק בבתי-ספר, כשאנחנו מדברים על נשירה מבתי-ספר ועל שימוש בסמים אחרי שעות בתי-הספר, אנחנו רואים שיש 43 אחוז מקרב בני-הנוער העולה שהוא מנותק לעומת 28,4 אחוז בקרב הנוער הותיק.

קולט אביטל: מצד אחד, אולי יש בכך בשורה טובה שהנוער העולה הותיק נקלט קצת יותר בארץ, נפלט פחות לרחוב.

קולט אביטל: מצד שני, העלייה במספרים בקרב הנוער העולה, ביניהם אתיופים שלא הביאו אתם את ההרגלים האלה מאתיופיה, וגם מחבר העמים, כל אלה נתונים מאוד מאוד מדאיגים.

קולט אביטל: והיוזמה לדיון הזה הנוסף, באה הפעם מחבר-הכנסת דני יתום לאחר דיון מהיר במליאת הכנסת.

קולט אביטל: ולכן, לפי כל הנהלים אני מתכבדת להעביר אליו את רשות הדיבור, בבקשה.

דני יתום: תודה רבה לך, חברת-הכנסת קולט אביטל.

דני יתום: בוקר טוב.

דני יתום: כאשר התפרסמו הפרסומים הראשונים אודות הדוח האחרון שעוסק בילדים עולים בישראל בשנת 2004, יחסית למצב של ילדי ישראל כולם, ואני כמו כל עם ישראל לדעתי, הייתי אומר שהייתי ב"שוק".

דני יתום: זה לא חדש לי כמובן מכיוון שאני יליד הארץ הזאת ואני מלווה את מה שקורה במדינת ישראל שנים ארוכות.

דני יתום: אבל התמונה שמציג הדוח לצערי הרב, כפי שמציגים גם דוחות של שנים קודמות, היא תמונה מאוד עגומה.

דני יתום: עד כדי כך עגומה ועד כדי כך קשה שאי אפשר לדעתי להסתפק יותר בדיבורים, אלא צריך לגשת למעשים.

דני יתום: וחשוב מאוד שהתוצאה של הדיון הזה תהיה כזו שתשרטט קווי פעולה אפשריים שיאפשרו להגיע לשיפור משמעותי במצבם של העולים ובמצבם של ילדי העולים.

דני יתום: אני רוצה לציין מספר נתונים שלדעתי הם צריכים לזעזע כל אחת ואחד מאתנו.

דני יתום: זה שנתון של המועצה לשלום הילד ומשרד הקליטה, כפי שידוע לכם.

דני יתום: זה אותו שנתון שמונח כאן לפנינו.

דני יתום: יש כמה הדגשים שהם לצערי הרבים הדגשים לחומרה ולא הדגשים לקולא.

דני יתום: שהם מציגים ומצביעים על מצבם העגום של ילדי העולים.

דני יתום: היו"ר קולט אביטל, דווקא בשנת 2004, אני אומר שנת 2004, זאת שנה שבה מרבית העולים שעלו בגלי העלייה הגדולים היו צריכים להיות כבר חלק אינטגרלי בלתי נפרד מן החברה הישראלית.

דני יתום: זה לא עולים שעלו בשנה שעברה או לפני שנתיים.

דני יתום: ואנחנו עדים לכך שלמרות שחלפו 10 שנים - או לפחות 10 שנים לגבי חלק מן הילדים העולים, לגביהם אולי פחות קצת - עדיין אנחנו רואים שניתן לעשות אבחנה ברורה בין מצבם הסוציו-אקונומי של ילדים עולים לבין המצב הסוציו-אקונומי של ילדים שנולדו למשפחות שאינן משפחות של עולים.

דני יתום: למשל, שיעור העבריינות בקרב ילדי העולים החדשים גבוה מהשיעור שלהם באוכלוסייה ביותר מפי שלושה.

דני יתום: קרי, אם הם מהווים כ11- אחוז מכלל האוכלוסייה - הרי שיעור העבריינות הוא קרוב ל-37 אחוז, שזה נתון נורא שמחייב פעילות ולא רק אומר "דרשני".

דני יתום: 23 אחוז מהם חוששים ללכת לבית-ספר בשל האלימות.

דני יתום: העולים החדשים שותים יותר אלכוהול, מעשנים יותר וצורכים יותר סמים מבני נוער וילדים צבריים או ילדי ותיקים.

דני יתום: הנתונים מצביעים על גידול של 21 אחוז בתיקים פליליים לבני-נוער שבהם מעורבים עולים בשנת 2003 לעומת שנת 2002.

דני יתום: חברת-הכנסת קולט אביטל דיברה על נשירה.

דני יתום: השנתון מלמד שבשנת 2004 מספר התלמידים הנושרים מבתי-הספר, מקרב ילדי העולים, הוא גדול בשיעור ניכר מאחוז הנשירה של תלמידים ותיקים.

קולט אביטל: כן, פי ארבע.

דני יתום: כן, והדבר בולט בעיקר בקרב אלה שעלו אחרי 1998 וזה פי ארבע.

דני יתום: אלה הם פי ארבע בערך משיעור הנשירה של ילדים ותיקים.

דני יתום: ודבר נוסף, אולי אחרון, זה מדד העוני.

דני יתום: תחולת העוני, שזה מדד לקביעת שיעור העוני, בקרב ילדי העולים גבוה יותר מתחולת העוני בקרב ילדי ותיקים.

דני יתום: 25 אחוז לעומת 21 אחוז בהתאמה.

דני יתום: נכון מציינים הנתונים שתשלומי ההעברה - אותם תשלומים שנועדו להעברה למשפחות נזקקות על-מנת להקל על המצב הסוציו-אקונומי - תשלומי ההעברה הצליחו להוריד את שיעורי הילדים העולים בקרב משפחות העוני באופן ניכר.

דני יתום: וזה מלמד עד כמה חשוב שמדינת ישראל, במסגרת המדיניות הכלכלית-חברתית שלה, לא תתנתק מן האוכלוסייה אלא תמשיך לסייע לאותן משפחות חלשות.

דני יתום: והרי אנחנו עדים לכך שבשנים האחרונות ישנה מגמה גוברת והולכת לנתק את המדינה מאחריותה לגורל אזרחיה החלשים.

דני יתום: הדבר בא לידי ביטוי בפגיעה בקצבאות למשפחות חד-הוריות, בפגיעה בקצבאות לזקנים, בפגיעה בסל הבריאות, בפגיעה בקצבאות לאחרים.

דני יתום: ואם חלילה וחס הפגיעה הזאת תגיע בממדים גדולים, הולכים וגדלים, גם לאוכלוסייה שעליה אנחנו מדברים - הרי שבבת-אחת אנחנו נראה קפיצה גדולה מאוד של תחולת העוני בקרב ילדי העולים.

דני יתום: אני העליתי את הנושא הזה מכיוון שאני חושב שאנחנו איננו יכולים להישאר שווי נפש ביחס לנתונים הללו.

דני יתום: אני מקווה מאוד שהנתונים הללו, בוודאי בחדר הזה, הם לא נתונים יבשים, חברת-הכנסת אביטל, הם נתונים שצריכים לעורר אצל כל אחת ואחד מאתנו תחושה קשה מאוד של כשלון וחוסר הצלחה, שלנו כחברה ושל ממשלת ישראל כממשלה, לקלוט את האוכלוסייה של העולים ולטפל בה כיאות.

קולט אביטל: תודה רבה לחבר-הכנסת דני יתום.

קולט אביטל: אני רוצה להזכיר שני דברים ולהוסיף דבר אחד.

קולט אביטל: שתי הישיבות האחרונות שאנחנו הקדשנו לנושא הזה - אחת, בנובמבר 2003 ואחת, בדיוק שנה אחרי זה, בדצמבר 2004 - דיברנו על נשירה בקרב בני-נוער עולה פי ארבע מזו של נוער ותיק.

קולט אביטל: שנה אחרי זה - 25 אחוז נשירה מבתי-הספר בקרב התלמידים האתיופיים.

קולט אביטל: נכון שיש גם הצלחות, נכון שהוועדה הזאת גם דנה בכך שבכל זאת הרבה יותר ילדים עולים והרבה יותר ילדים אתיופיים זכאים לקבל תעודות בגרות מאשר בעבר.

קולט אביטל: אבל לא לשם כך התכנסנו, אני רק אומר את זה לשם הפרופורציה.

קולט אביטל: דבר שני, חבר-הכנסת יתום, שאתה לא נגעת בו, בני-הנוער העולים לא רק מעורבים באלימות ופותחים להם תיקים, הם גם קורבנות לאלימות.

קולט אביטל: זאת אומרת, יש הרבה מאוד אלימות שגם מופנית כלפי ילדים עולים.

קולט אביטל: וכשאנחנו מדברים על אחוזי האלימות, עושים שימוש בסמים, כל המכלול הזה צריך לזכור שני דברים.

קולט אביטל: שחלק מהסיבות שבגללן הילדים האלה מגיעים לפשיעה, לרחובות, לסמים, לשימוש באלכוהול וכו', נובעת מזה שאין להם את הסביבה המתאימה שאליה הם נקלטים בבתי-ספר.

קולט אביטל: חלק מזה נובע ממצב סוציו-אקונומי נמוך; חלק מזה קשור בכל המצב המשפחתי.

קולט אביטל: ולכן מה שאנחנו ניסינו להביא ביתר הישיבות שבהן אנחנו דנו בנושא, זה בטיפול אינטגרטיבי, לא רק בבני-הנוער, אלא במכלול של בני-הנוער בתוך המשפחות.

קולט אביטל: ואנחנו לא פעם ולא פעמיים פנינו גם למשרד החינוך, גם למשרד הקליטה, גם לג'וינט, גם לכל הגופים שמטפלים בכל הנושא הזה.

קולט אביטל: כמובן גם לאגודה למניעת שימוש בסמים שנמצאת אתנו כאן היום.

קולט אביטל: ואנחנו נרצה לראות היום אם יש איזה שהיא התקדמות בטיפול בנושאים.

קולט אביטל: אני מבינה שחבר-הכנסת יאסינוב רוצה לדבר.

יגאל יאסינוב: בוקר טוב.

יגאל יאסינוב: תודה גבירתי היושבת-ראש, תודה חבר-הכנסת דני יתום שהעלה את הנושא החשוב הזה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להתחיל במשפט שאולי רובכם שמעתם.

יגאל יאסינוב: "אין ילדים רעים, יש ילדים שקשה להם".

יגאל יאסינוב: ועל הילדים האלה אנחנו היום מדברים.

יגאל יאסינוב: לא יכול להיות שאנחנו נדבר רק על צד אחד, שקשה להם, או שהם נמצאים על מצב שהם נמצאים בו בלי להבין מה קרה ואיך זה קרה.

יגאל יאסינוב: זה לא סוד שהרוב, ואני לא צוחק, רוב התלמידים העולים שבאים, עולים ארצה, הם בעצם מסיימים את הידידות שהיתה להם.

יגאל יאסינוב: הם הופכים לאנשים שהם נכנסים לחברה חדשה ללא בסיס בה.

יגאל יאסינוב: הם צריכים לבנות את הקשרים שלהם בבית-ספר, ברחוב, עם השכנים, מחדש.

יגאל יאסינוב: וגם זה לא סוד שרובם נתקלים בקשיים.

יגאל יאסינוב: וחלק מהמקומות פשוט, תלמידים אחרים ותיקים יותר או ותיקים, לא מקבלים אותם.

יגאל יאסינוב: במקומות אחרים, אנחנו שמענו פה רק לפני פחות משנה איך מורה מרמת-גן, יהודייה, "תחזרו לרוסיה, תוכלו …".

יגאל יאסינוב: דרך אגב, המורה עדיין מלמדת בבית-הספר.

יגאל יאסינוב: עכשיו, מה הילדים רואים אחרי בית-ספר- להורים קשה מאוד והם מנסים, הם מנהלים מלחמה למען החיים של ילדים, של משפחה ושל אותם הורים.

יגאל יאסינוב: ולפעמים נתקעים בבעיות כמו לדוגמה, מאבק של משטרה נגד עולים חדשים באשקלון.

יגאל יאסינוב: המאבק נמשך.

יגאל יאסינוב: כמו לדוגמה בעיות שגויות של משרד החינוך ששולח ילדים בריאים ונורמליים לבתי-ספר לחינוך מיוחד וכו' וכו' וכו'.

יגאל יאסינוב: ומה קורה?

יגאל יאסינוב: הילדים רואים שכל העולם נגדם.

יגאל יאסינוב: ומה הם עושים?

יגאל יאסינוב: הם מחפשים חברים.

יגאל יאסינוב: איפה הם מוצאים אותם?

יגאל יאסינוב: ברחוב.

יגאל יאסינוב: כי קל שם, כי שמה אתה לא צריך להוכיח למה יש לך מבטא.

יגאל יאסינוב: עכשיו אתה לא צריך להסביר למה אתה לא יודע תנ"ך, זה או שלמה, אתה לא שמעת איזשהו סופר אחר עברי.

יגאל יאסינוב: אתה לא צריך.

יגאל יאסינוב: מה שאתה צריך להגיד שם, "אני כמוכם".

יגאל יאסינוב: אתה צריך להיות, להרביץ, אולי לעשן, אולי לשתות משהו.

יגאל יאסינוב: ושם העבריינים מחכים להם, כי הילדים האלה הם פלסטלינה שממנה אפשר לעשות הכל.

יגאל יאסינוב: עכשיו תראו, נכון שעכשיו אנחנו דיברנו שדו"ח דברת, סוף-סוף בדו"ח דברת כתוב שאפילו עדיף לתת לפעמים שיעורים ברוסית או בשפת האם לתלמידים האלה.

קולט אביטל: לא בדיוק.

קולט אביטל: צריך לשפר את רמת הידיעה.

יגאל יאסינוב: לא, לא רק שזה, גם נאמר שם שהמורה הוא אפילו יצטרך, אם תהיה אפשרות, לתת הסבר בשפת האם לתלמידים האלה.

יגאל יאסינוב: כי מה קרה?

יגאל יאסינוב: לפעמים הם לא מבינים - לא בגלל שהם אחרים, לא בגלל שהם לא בסדר - לא מבינים כי קשה.

יגאל יאסינוב: מה לעשות, יש לעולים מנטליות קצת שונה.

יגאל יאסינוב: לא אחרת, לא רעה, לא מאיימת, שונה, משלהם.

יגאל יאסינוב: והמנטליות הזאת היא לא פוגעת באף אחד וגם היא לא מאיימת על המנטליות של הישראליים.

יגאל יאסינוב: כי צריך להבין שאנחנו מדינת עולים.

יגאל יאסינוב: רוב הישראלים, או שהם עצמם עולים או שילדים של עולים בדור אחר.

יגאל יאסינוב: ואני אגיד לכם עוד משהו.

יגאל יאסינוב: אני אישית נתקלתי בדבר, שילדים עולים, לפעמים בכל הסקרים הם משקרים.

יגאל יאסינוב: אני לא רוצה להגיד שכל המספרים האלה הם לא נכונים.

יגאל יאסינוב: כי יכול להיות שחלק מהם אמר: "אני מעשן, ככה אני יותר חזק, אני יותר מבוגר".

יגאל יאסינוב: יכול להיות שמישהו אחר פשוט אמר אמת וילד ותיק לא אמר אמת.

יגאל יאסינוב: כי יכול להיות שגם הם מעשנים.

יגאל יאסינוב: אני אומר את זה לא בגלל שאין בעיה, אני אומר, חברים, מה שקרה שבעיתון אנחנו קראנו, ילדים עולים עניים יותר, אלימים יותר.

יגאל יאסינוב: אם היה פה כתוב גם כן בכותרת "וזכאים לבגרות יותר" כי ידוע שאחוז ילדים עולים מחבר המדינות הזכאים לבגרות, גבוה בהרבה מהממוצע של ילדים ישראליים ותיקים.

יגאל יאסינוב: נכון, יש מקומות אחרים, בתי-ספר יחידים ששם זה יותר.

יגאל יאסינוב: אבל בממוצע גבוה יותר.

קולט אביטל: מה אתה מציע?

יגאל יאסינוב: אני מציע לעשות חושבים.

יגאל יאסינוב: הבעיה קיימת, הבעיה קשה.

יגאל יאסינוב: אני רוצה להבין מאיפה באים סמים.

יגאל יאסינוב: מאיפה באה האפשרות שהמורה או המחנך או שוטר, במקום לראות את שורש הבעיה, מתחיל מיד להעניש.

יגאל יאסינוב: כי גם כן זה לא סוד, שאחוז גדול מאוד, גדול מאוד של ענישות ופתיחת תיקים לגדולים, אחוז גדול מאוד בין תיקים שנפתחו נגד ילדים עולים - באותן נסיבות התיקים נגד ילדים ותיקים לא נפתחים.

יגאל יאסינוב: כי יש להם "דוד" שוטר או "שכן" שוטר או מישהו אחר שוטר.

יגאל יאסינוב: תודה.

קולט אביטל: תודה.

יעקב מרגי: לבסס אותם בעובדות.

יגאל יאסינוב: אני מוכן לבסס אותם על עובדות.

קולט אביטל: אני מתכוונת להעביר את רשות הדיבור ליושב-ראש הוועדה למעמד הילד, חבר-הכנסת רן כהן.

רן כהן: בוקר טוב, חברת הכנסת אביטל, חברי הכנסת, אורחים נכבדים.

רן כהן: אני מתנצל על האיחור, לצערי לא יכולתי להגיע מוקדם יותר.

רן כהן: אני מודה לכם שהתחלתם בדיון החשוב הזה.

רן כהן: נדמה לי שהפרמטרים שבהם אנחנו צריכים לדון אינם בניסיונות להטיל האשמות על כאלה ואחרים.

קולט אביטל: נכון.

רן כהן: צריך להכיר במציאות הזאת, כפי הנראה היא מאוד מאוד קשה.

רן כהן: ילדי העולים נמצאים קודם כל במציאות יותר קשה מילדים אחרים.

רן כהן: משום שהם עוברים את תהליך העלייה.

רן כהן: ההתנתקות ממדינותיהם והניסיון להיקלט בארץ.

רן כהן: זאת מציאות מאוד קשה.

רן כהן: לא פעם הילדים במצבים האלה הם הקולטים של ההורים שלהם.

רן כהן: והם בעצם אלה שעושים את התיווך שבמגמת הקליטה בארץ.

רן כהן: ואומץ הלב ותהליך ההתבגרות שלהם הוא הרבה יותר מוקדם מכפי שהוא קיים לגבי ילדים אחרים.

רן כהן: זהו העניין האחד.

רן כהן: העניין השני- צריך לזכור שמגמת הפשע תביא למכה ולחוליות חלשות יותר.

רן כהן: אז אני אומר גם לחבר-הכנסת יאסינוב, מאחר ואני הייתי שנים רבות יושב-ראש של מוסדות לגמילה בסמים, למעלה מ10- שנים, וגם אני יודע את המאבק של הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

רן כהן: המאבק הוא רב תחומי.

רן כהן: ונכון, יש גם מאמץ לנסות ולמנוע הגעת סמים.

רן כהן: לדאבוננו הרב, אנחנו פה לא נשפיע על ההימצאות של הסמים בשוק הנוער בארץ.

רן כהן: הנושא של הסמים ישנו והוא מתנפל על שוק הנוער.

רן כהן: הנגישות קיימת.

רן כהן: והבעיה הזאת היא בעיה שצריכה להטריד אותנו, לדעתי, קודם כל מנקודת הראות של הילדים והאם ניתן לחזק אותם באופן ישיר.

רן כהן: בי"ת, אפשר לחזק את משפחות הוריהם כדי לסייע להם לעמוד בזה.

רן כהן: וגימ"ל, מה אפשר לתבוע ממערכת החינוך, מהמערכת המוניציפאלית, שהיא בעצם זאת שהכי נגישה לילדים הללו.

רן כהן: לנסות ולחזק אותם מפני הרעה החולה של הסמים, מבריחי הסמים וסוחרי הסמים, שהם רואים בנוער הזה נוער מאוד מאוד קל להשגה ושמאוד קל להשפיע עליו.

רן כהן: אני מציע באמת שננסה להתמקד במרכיבים הללו ואולי גם נשמע קודם כל לגבי התרשמות או מידע מהמכונים השונים שנמצאים כאן אתנו לגבי מה ידוע להם.

רן כהן: אני כבר רואה פה נתונים מהדו"ח של המועצה של שלום הילד, של ד"ר קדמן.

רן כהן: אני מבין שיש שם נתונים מאוד מאוד קשים שמצביעים עליהם, או מוסדות אחרים.

רן כהן: המשרד לקליטת העלייה, נדמה לי, יש לו נתונים.

רן כהן: למשטרה יש נתונים, אולי אפשר לקבל את זה.

רן כהן: ובעיקר לאחר מכן אולי יחד עם חברתי קולט אביטל, נעבור גם לקטעים באמת שבהם נדון, מה ניתן וחובה לעשות בכדי לתקוף את הבעיה הזאת ולהציל את הילדים מהאסון הנורא הזה.

רן כהן: צריך לזכור, להביא ילדים להתמכרות לסמים, לפעמים זה לגדוע את חייהם.

רן כהן: וזה להרוס את חיי משפחותיהם.

רן כהן: אני אומר לכם את זה, אני התחלתי את המעורבות שלי במאבק בסמים דווקא בעניין הזה, זה משפחות נפגעי סמים.

רן כהן: זו היתה תמונה מחרידה לראות משפחות הרוסות, אבל הרוסות ממש עד היסוד, מכך שאחד הילדים שלהן נפל לסמים.

רן כהן: עכשיו חסר עוד למשפחת עולים בדיוק שזה יקרה לה, האסון הזה.

רן כהן: נדמה לי שצריך לנסות לתקוף את זה מהכיוון הזה.

רן כהן: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: מכיוון שאת הנתונים בכל זאת קיבלנו כאן והם לא משמחים והם רק הולכים ומתדרדרים.

קולט אביטל: הייתי מבקשת אולי מד"ר קדמן להגיד כמה מלים ואולי להיכנס קצת יותר לעומקו של העניין.

קולט אביטל: כי התובנות שלך חשובות בנקודה הזאת יותר מהסטטיסטיקות.

יצחק קדמן: תודה רבה.

יצחק קדמן: אני רוצה קודם להודות למשרד הקליטה, בהרבה מאוד עמוק, אני מוכרח לומר, הזמין מאתנו את השנתון הזה ולמעשה תמך לכל אורך הדרך באיסוף הנתונים ובהוצאתו לאור, ולא נרתע גם מלפרסם את הנתונים באופן פומבי.

יצחק קדמן: אני מכיר משרדים אחרים שהיו גונזים דוחות כאלה רק כדי שלא ייווצר רושם רע על המשרד.

יצחק קדמן: למשרד הקליטה היה אומץ לעמוד מאחורי הנתונים ולפרסם אותם והם ראויים לכל שבח.

יצחק קדמן: אני גם רוצה להקדים ולומר, אולי בהתייחס לאיזושהי הערה של חבר-הכנסת יאסינוב שאני מזדהה אתה, שאנחנו צריכים מאוד להיזהר לא להכתים את כלל אוכלוסיית העולים.

יצחק קדמן: האוכלוסייה סובלת מספיק מסטיגמות ואנחנו צריכים מאוד להיזהר.

יצחק קדמן: מצד אחד, לא להסתיר את הנתונים, לא לטאטא אותם מתחת לשטיח, להתייצב מולם באומץ.

יצחק קדמן: אבל מצד שני להיזהר מאוד מכותרות שכל ילדי העולים מכורים לסמים וכל האמהות שלהם זונות ואתם יודעים לבד, למה שאמשיך את כל היתר.

יצחק קדמן: זה לא נכון.

יצחק קדמן: אוכלוסיית העלייה איננה נופלת כהוא זה מהאוכלוסייה הותיקה בישראל.

יצחק קדמן: זה הורים טובים, זה ילדים טובים, ואסור להכתים אותם, מפני שזה רק יכניס עוד יותר לאותו מעגל שאנחנו כל-כך חרדים מפניו.

יצחק קדמן: ויחד עם זה, אני חושב שאנחנו צריכים להסתכל אל מול פני המציאות ולא להתכחש אליה מפני שיש לנו בעיה.

יצחק קדמן: והבעיה מתחילה קודם כל מכך, ואמר את זה חבר-הכנסת רן כהן מאוד נכון, העלייה ארצה גם אם אצלנו היא קרויה בשם מאוד יפה, צריך לזכור אותה, מדובר בהגירה.

יצחק קדמן: והגירה כרוכה במשבר חמור מאוד לכל משפחה.

יצחק קדמן: זה כך בכל העולם.

יצחק קדמן: זה שקראנו להם אצלנו לא מהגרים אלא עולים, שזה שם הרבה יותר מקבל, אז איך מייחסים פעם ללוי אשכול שאמר: "ישראל מאוד אוהבת עלייה, אבל מה לעשות, לא כל-כך אוהבת עולים".

יצחק קדמן: אז אנחנו אומרים, "זה עלייה, תגידו תודה שנתנו לכם לעלות אלינו".

יצחק קדמן: אבל בזה אנחנו לא פותרים את זה שמדובר במשבר הגירה.

יצחק קדמן: ומשבר הגירה הוא משבר שצריך להתמודד אתו וצריך לסייע למשפחות להתמודד אתו.

יצחק קדמן: זה לא ייפתר לבד.

יצחק קדמן: אנחנו חושבים, "או-קיי, הם עלו ארצה, תגידו להם יפה תודה שקיבלו סל קליטה ועוד כל מיני דברים ועכשיו הכל יהיה בסדר, זה יסתדר עם הזמן, גם אנחנו היינו כולנו עולים".

יצחק קדמן: זה לא מסתדר עם הזמן.

יצחק קדמן: זה משבר שצריך לטפל בו.

יצחק קדמן: עכשיו הבעיה כפי שמשתקפת בשנתון הזה וגם בנתונים שהיו ידועים מזמן, היא העובדה שכמעט לכל אורך הדרך, הפרמטרים של ילדי עולים, מצבם קשה הרבה יותר מאשר ילדים ותיקים.

יצחק קדמן: ואם זה היה בפרמטר אחד, ניחא, אבל זה כמעט בכל הפרמטרים.

יצחק קדמן: ונכון הגדיר את הדברים חבר-הכנסת יתום שיש קשר בין המצב הכלכלי של המשפחות; יש קשר בין הנשירה מבתי-הספר.

יצחק קדמן: אגב, אילו הייתי נשאל פה "אם צריך לשים את היד על מקום אחד שצריך לתקן אותו מיד, מה היית מציע?", הייתי אומר "להילחם על כל ילד שיישאר במסגרת החינוכית".

יצחק קדמן: אנחנו יותר מדי בקלות מוותרים על ילדים במערכת החינוך.

יצחק קדמן: הוא קצת מפריע - "לך הביתה"; הוא קצת לא מסתגל - "לך לבית-ספר לחינוך מיוחד".

יצחק קדמן: וההורים לא רוצים ללכת לחינוך מיוחד ומהר מאוד הילד נושר.

יצחק קדמן: וכשהילד נושר, אני אומר לכם את זה בוודאות, אין פה שום חוכמות, ילד שנושר ממערכת החינוך דרכו קצרה מאוד לסטטיסטיקה של המשטרה.

יצחק קדמן: של עבריינות, של פריצות, של עבירות רכוש וגם של סמים.

יצחק קדמן: יש קשר ברור בין הדברים.

יצחק קדמן: ולכן המשימה הראשונה שלנו להיאבק על כל ילד וילד, עולה על אחת כמה וכמה.

יצחק קדמן: להשאיר אותם במערכת, גם אם זה קשה למערכת.

יצחק קדמן: הפתרון הכי קל להוציא ילדים כאלה החוצה.

יצחק קדמן: יש לנו אינספור דוגמאות ספציפיות איך בקלות המערכת מוותרת על ילדי עולים והם מוצאים את עצמם בחוץ.

יצחק קדמן: משמוצאים את עצמם בחוץ, אז אנחנו נצטרך לגייס את הרשות למלחמה בסמים וגורמים אחרים לתקן דברים שיהיה הרבה יותר קשה לתקן אותם.

יצחק קדמן: זה מתחיל בשלבים מאוד ראשוניים.

יצחק קדמן: אני השבוע קיבלתי מידע על שני ילדים אתיופיים מערד שמתחילת שנת הלימודים לא משולבים בגן-ילדים, הם בגילאי גן-חובה.

יצחק קדמן: מתחילת שנת הלימודים לא משולבים.

יצחק קדמן: יש איזה בעיות של תיאום, אני לא רוצה להיכנס אליהן, בין משרד החינוך למשרד הקליטה.

יצחק קדמן: פתאום מפילים קבוצה של ילדי עולים, מגיעים לאיזשהו יישוב, המערכת שם לא מוכנה, מתחילים ויכוחים, כן לקלוט לא לקלוט אותם.

יצחק קדמן: יש שם עוד תסבוכות, במיוחד עם העלייה הנוכחית מאתיופיה שלצורך גיור מחייבים אותם ללכת לבתי-ספר ממלכתיים דתיים ואלה לא כולם תמיד מוכנים ולא בכל יישוב יש מספיק מערכת.

יצחק קדמן: ומהיום למחר בבוקר פתאום צריך לשלב ילדים.

יצחק קדמן: כשילד בגן-חובה מתחילת שנת הלימודים לא הולך לגן-חובה, הוא בעוד כמה שנים יהיה בשנתון הבא חלק מהסטטיסטיקה.

יצחק קדמן: אין פה חוכמות, מהר מאוד.

יצחק קדמן: אגב, אני רוצה לומר לכם שקיבלתי בימים האלה סקר מחקר חדש נוסף מאוד מעניין, שגם בו מעורבת הרשות הלאומית למלחמה בסמים, שאני רוצה לשבח את מחלקת המחקר שלה, מאוד מאוד.

יצחק קדמן: יושבת פה ד"ר רחל בר-המבורגר.

יצחק קדמן: הם עושים עבודה נפלאה, שלא תמיד זוכה להכרה, במחקרים שהם עושים, שלטעמי, מדי מעט עושים בהם שימוש.

יצחק קדמן: וזה מחקר שנעשה בבית-חולים "אסף הרופא".

יצחק קדמן: מחקר מאלף, אני מציע לכולם לקרוא אותו.

יצחק קדמן: אגב, גם במחקר הזה, שנעשה ב2003-, פורסם ב-2004, בין 34 אחוז ל-40 אחוז מהילדים שאותרו בחדר המיון של "אסף הרופא" בשל שימוש בסמים ובאלכוהול, היו ילדים עולים.

יצחק קדמן: אני אומר שוב, בין 34 -ל40 אחוז.

יצחק קדמן: חלקם באוכלוסייה הוא 11 אחוז, תזכרו.

יצחק קדמן: זה אומר, שפי שלושה עד פי ארבעה ילדי העולים - אגב, יש את כל המספרים מפורטים, גם יוצאי אתיופיה, גם יוצאי חבר המדינות - היו באחוזים עצומים, מזוהים כמשתמשים באלכוהול או בסמים.

יצחק קדמן: אני לא אתייחס לכל המחקר פה, אני רק רוצה לומר מה מטריד אותי וזו גם השאלה מה צריך לעשות.

יצחק קדמן: בסוף המחקר מסופר שם שני דברים מאוד מעניינים.

יצחק קדמן: יש חלק מסוים.

קולט אביטל: ד"ר קדמן, אבקש לקצר, תודה.

יצחק קדמן: אני כבר מסיים.

יצחק קדמן: יש חלק מסוים מהשנה שפתאום הסתבר שיש מעט מאוד ילדים עם שימוש בסמים ואלכוהול.

יצחק קדמן: ומה קרה- המצב השתפר?

יצחק קדמן: לא, הסתבר שהרופאה שהיתה אחראית על הפרוייקט יצאה לחופשה ואז פתאום בחדר המיון הפסיקו לשאול את השאלות.

יצחק קדמן: למה אני אומר את זה?

יצחק קדמן: כי ממצא שני שיש שם הוא שקרוב למחצית מאלה שזוהו כמשתמשים בסמים ואלכוהול שוחררו לקהילה ללא מעקב.

יצחק קדמן: זאת אומרת, הם כבר זוהו, כבר ידוע שאם צריך משהו - הם שוחררו.

יצחק קדמן: גם אלה, כותבים עורכי המחקר, שגם אלה ששוחררו עם הפניה למעקב, אף אחד לא בדק אם הם הגיעו לשירותי הרווחה המקומיים.

יצחק קדמן: זאת אומרת, יש לנו מצב פה שבית-חולים מסוים, ואגב, רק בית-החולים בדק, איתר ילדים כאלה ולא עשינו עם האיתור שום דבר.

יצחק קדמן: החוכמה היא לא רק לאתר - החוכמה היא לא רק לקבל נתונים מהמשטרה, שהם נתונים בעיני אמינים מאוד, חבר-הכנסת יאסינוב, ואני לא חושב שמישהו רוצה לנפח אותם.

יצחק קדמן: השאלה היא האם אנחנו לוקחים את הנתונים האלה ומיד מתגייסים כדי לתת לילדים האלה מענה.

יצחק קדמן: משפט אחרון- באותו מחקר של "אסף הרופא" גם ניסו לראיין את הילדים ולהבין למה הם משתמשים בסמים.

יצחק קדמן: היו כמה תשובות.

יצחק קדמן: שתיים מהבולטות היו, והזכירו את זה פה כמה חברי-כנסת, "כדי להיות מקובלים".

יצחק קדמן: תארו לעצמכם שהוא צריך להשתמש בסמים כדי להיות מקובל כי אחרת הוא לא מקובל; ודבר שני- לברוח מהמציאות.

יצחק קדמן: ואנחנו צריכים להתמודד עם העניין בזה שנציע פתרונות כדי שילדי עולים לא יצטרכו לברוח ממציאות קשה ולא יצטרכו להשתמש בסמים על-מנת להיות מקובלים בחברה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: ד"ר רחל בר-המבורגר, הרשות הלאומית למלחמה בסמים, בבקשה:

רחל בר-המבורגר: אני כמי שמכהנת באמת ברשות הלאומית למלחמה בסמים בנושא מחקר כמדענית ראשית.

רחל בר-המבורגר: מיום הקמת הרשות מנסה גם לראות את התמונה במעקב אורך, נוסף למה שנאמר כאן כי אני חושבת שזה יעזור לנו קצת להבין.

רחל בר-המבורגר: הרבה פעמים טוענים שמשבר ההגירה הוא הסיבה לשימוש בסמים.

רחל בר-המבורגר: לפחות כפי שאנשים חושבים ותמונת מעקב-אורך שאנחנו עשינו מאז 1990 עד הסקר האחרון שעשינו בשנת 2001 - הסקר הבא יתפרסם עוד השנה, אני מקווה - מראה משהו שחשוב לנו להבין אותו.

רחל בר-המבורגר: עד שנת 2001 ילדי העולים החדשים לא השתמשו יותר בסמים - כי הם שתו יותר אלכוהול - אבל לא השתמשו יותר בסמים מאשר הצברים ילידי הארץ או העולים הותיקים.

רחל בר-המבורגר: להפך, הצברים ילידי הארץ, עד שנת 1995, אפילו, השתמשו יותר מאשר העולים.

רחל בר-המבורגר: קרה משהו לקראת השנים האחרונות, לקראת התקופה הנוכחית הזאת שילדי עולים משתמשים יותר בסמים מאשר החברה שנולדה בארץ או העולים הותיקים.

רחל בר-המבורגר: ואני חושבת שכאן אנחנו צריכים לשים לב, אני מדברת על תלמידים, אני לא מדברת על הנוער המנותק.

רחל בר-המבורגר: הנוער המנותק, כפי שנאמר, זאת כבר בעיה.

רחל בר-המבורגר: אבל כשמדובר בתלמידים שנשאלו מאז ומתמיד בעברית, זאת אומרת, התערו כבר בבית-ספר, היו מסוגלים לענות לשאלון בעברית, ורק בשנים האחרונות, בשלוש-ארבע השנים האחרונות, מדווחים על הרבה יותר שימוש בסמים.

רחל בר-המבורגר: אם אני אדבר באחוזים, אז אנחנו מדברים על 14 אחוז לעומת 9 אחוז.

רחל בר-המבורגר: בשעה שבשנת 1995 זה היה בערך אותו הדבר.

רחל בר-המבורגר: ושנים קודם לכן, אמרתי, היה להפך, תמונה הפוכה שילידי הארץ.

רחל בר-המבורגר: זאת אומרת, שהצורך הזה של שימוש בסמים אצל ילדי העולים נובע כנראה לא רק מזה שהם לא נקלטו, למרות שהם לומדים והם תלמידים והם לא נשרו, אלא אולי בגלל התנהגויות שהם מסגלים לעצמם בתוך החברה הישראלית.

רחל בר-המבורגר: ובכך יש צורך לנו כאן בוועדה הזאת להבין שזה לא רק בא ממצוקות של הגירה אלא ממצוקות נוספות שקרו בשנים האחרונות.

רחל בר-המבורגר: יתר המחקרים, ויש לנו באמת הרבה מאוד מחקרים- המחקר על ילדים יוצאי אתיופיה, שאני חושבת שגם הוועדה הזאת דנה בו, מראה שלילדים יוצאי אתיופיה יש באמת מצב עגום בשימוש בסמים שמתחיל והם מדווחים על כך שמתחיל בכך שהם אפילו גונבים מההורים שלהם כסף כדי להשתמש בסמים.

רחל בר-המבורגר: כך שאנחנו באמת עושים עבודת מחקר ארוך, ממושך ומצביעים על התמונה הזאת.

רחל בר-המבורגר: אני רציתי בפני הוועדה הזאת להביא את הנושא שזה לא רק משבר הגירה ואולי זה לא משבר הגירה אלא משבר הקליטה שלהם כאן בארץ.

קולט אביטל: ברור, משבר הקליטה, ההגירה, זה מבחינתנו אי נוח.

רחל בר-המבורגר: אבל התמונה שהתהפכה לקראת שנות האלפיים היא שמטרידה אותי כאזרח וכמי שעוקבת, מנסה במעקבי-אורך לראות מה קורה לילדי העולים במדינת ישראל.

קולט אביטל: האם יש איזשהו קשר עם המצב הביטחוני?

רחל בר-המבורגר: אנחנו ניסינו לראות האם יש קשר, ונכון שמצאנו במחקרים אחרים שמאוד יכול להיות שיש חרדה מצבית, חרדה קיומית, שהולכת וגוברת עם פיגועים, אבל בכך אין שוני רב בין ילדי עולים לילידי הארץ.

יגאל יאסינוב: אז מה הסיבה?

יעקב מרגי: מצב כלכלי?

יצחק קדמן: מצב כלכלי יותר חמור, יש פערים יותר גדולים.

יגאל יאסינוב: אלה הסיבות?

קולט אביטל: זה מכלול של סיבות.

קולט אביטל: זה גם משבר בתוך המשפחות.

רחל בר-המבורגר: סיגול של מנהגים.

רחל בר-המבורגר: כי אנחנו יודעים שהתגודדות, והילדים האלה משתדלים עכשיו לא להיראות, להפך, להתבודד ולסגל לעצמם מנהגים משל עצמם.

רחל בר-המבורגר: זאת תופעה שאנחנו צריכים לשים לב אליה, היא קיימת.

רחל בר-המבורגר: למה היא קיימת?

רחל בר-המבורגר: זו כבר סיבה אחרת.

יגאל יאסינוב: האם אתם עושים השוואה לשכבות החלשות, ותיקות ועולים?

יגאל יאסינוב: זאת אומרת, השוואה בין זה לזה?

רחל בר-המבורגר: ניתוח של מצבים סוציו-אקונומיים בתוך הסקרים האלה לא מראה על הבדלים.

רחל בר-המבורגר: אבל כאן הקבוצות כבר קטנות מדי.

רחל בר-המבורגר: אני לוקחת את הקבוצות הגדולות כי התופעה כתופעה היא לא תופעה שכל הילדים משתמשים, אני מדברת על 14 אחוזים, אז יש לנו 86 אחוזים שלא משתמשים בסמים.

קולט אביטל: חבר-הכנסת יאסינוב, בבקשה תן למישהו אחר לדבר גם.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: חבר-הכנסת מרגי.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: אני עליתי בגיל שנתיים, כעולה ותיק אני אומר המדינה לא השכילה להפיק לקחים מכל העליות שהיו מאז קום המדינה.

יעקב מרגי: לא ייתכן, העלייה היא ברוכה, למדינת ישראל היא עלייה ברוכה, אפילו בעוד 50 שנה אנחנו עדיין נהיה מדינה שקולטת עלייה ושהמדינה בהתהוותה.

יעקב מרגי: למרות שאנשים כבר מרגישים זקנים במדינה, שהמדינה כבר זקנה, המדינה עדיין צעירה.

יעקב מרגי: ואני אומר את זה כדי מחשבה גם לעתיד.

יעקב מרגי: זה לא חוכמה להתעסק רק בטעויות.

יעקב מרגי: הפקת לקחים מהעליות הקודמות לא נעשתה.

יעקב מרגי: מביאים קבוצה גדולה וברוכה של יהודים במסות אדירות, בלי הכנה של הקולט ובלי הכנה של הנקלט, לאיזה מנטליות היא באה.

יעקב מרגי: עכשיו ליגאל יאסינוב, באמת שאסור להדביק סטריאוטיפים בשום חברה, בשום הכללה.

יעקב מרגי: טעות לחשוב שאם נטאטא ונצניע את זה, נפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: לא נפתור את הבעיה.

יעקב מרגי: יש הרבה בעיות ואני רוצה להתייחס לטיפול קצה שד"ר קדמן העלה.

יעקב מרגי: והעליתי את זה בהרבה נאומים שלי בכנסת ובשאילתות.

יעקב מרגי: לא ייתכן שהסוכנות ומשרד הקליטה יחליטו בבוקר לקלוט, להביא 300 משפחות עולים, ולהחליט.

יעקב מרגי: הם מחליטים לאיזו רשות מקומית להביא אותם, כשהרשות המקומית, סליחה שאני אומר את זה, לא מסוגלת לטפל בותיקים קודם.

יעקב מרגי: לא ייתכן שבלוד יהיו עדיין מרכזי קליטה, זו עיר שלא מסוגלת לתפקד.

יעקב מרגי: לא ייתכן שבאר-שבע תהיה עתירה במרכזי הקליטה.

יעקב מרגי: לא בגלל שבאר-שבע לא רוצה לקלוט עולים, היא רוצה לקלוט עולים, היא לא מסוגלת.

יעקב מרגי: שירותי הרווחה ברשויות המקומיות לא מסוגלות להרים את הכפפה הזו.

יעקב מרגי: ואני אומר, סליחה, באמת אין בזה אמירה פופוליסטית ואין בזה אמירה.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים עולים, לא ייתכן להביא מסות למקומות אחידים.

יעקב מרגי: אני חושב אם ברמת אביב, ביישובים קטנים, ויפזרו חמש משפחות ושש משפחות פה ועשר משפחות פה, תאמינו לי שהקליטה תהיה יותר טובה.

יעקב מרגי: מרכזי הקליטה לא הוכיחו את עצמם.

יעקב מרגי: תודה.

רן כהן: אתה אומר דבר בעצם מאוד מעניין.

רן כהן: אתה אומר שהיווצרות מצב של מצוקה מאוד גדולה בתוך מדינת ישראל היא אנטי עלייה, היא אנטי קליטת עלייה.

רן כהן: כי המצוקה החברתית היא כל-כך קשה של המובטלים ושל העולים שבעצם זה מחליש מאוד את החברה ביכולת שלה לקלוט.

יעקב מרגי: לא, זה פוגע בעולים.

יעקב מרגי: עזוב החברה, החברה מתמודדת.

רן כהן: זה פוגע ביכולת של החברה הזאת לקלוט.

יעקב מרגי: זו לא הבעיה, זה לא מה שאני רוצה לזעוק.

יעקב מרגי: אני רוצה לזעוק את זעקתם של העולים שבאים, מביאים אותם לרשויות חלשות שלא מסוגלות לקלוט אותם.

קולט אביטל: זה נכון.

קולט אביטל: אנחנו גם ישבנו עם הרשויות המקומיות ולפני שבוע או עשרה ימים, חבר-הכנסת מרגי, ישבנו עם רשויות מקומיות חלשות כמו למשל קרית- מלאכי, ש-50 אחוז מהתושבים הם עולים, עיריות שלא מסוגלות יותר לקלוט עולים.

קולט אביטל: ואחת ההמלצות שלנו בפני השרה לקליטת העלייה היתה לפזר את העולים גם על-פני יישובים חזקים יותר.

קולט אביטל: כשאחת מהבעיות הגדולות היא כמובן גם גובה המשכנתאות שניתנות לעולים, שבגלל אותו הגובה הם לא מסוגלים ללכת לרכוש דירות במקומות אחרים.

קולט אביטל: אז הדברים הלאה קשורים אחד בשני ובשלישי.

קולט אביטל: אבל אם מישהו ממשרד הקליטה ירצה להתייחס ומה שהייתי מבקשת אולי שננסה גם לדבר על פתרונות.

קולט אביטל: אני מבינה שיש תחילתו של פרוייקט חדש משותף בין משרד הקליטה לבין הרשות הלאומית למלחמה בסמים.

שרה כהן: במספר משפטים להשלים על מה שקשור בעצם למקום גם של המידע וגם של הידע.

שרה כהן: העבודה המשותפת עם המועצה לשלום הילד על השנתון, מבחינתנו נועדה כדי ליצור כלי שלא רק המשמעות שלו זה להעלות על סדר היום או לשקף בעצם את המצב של בני-הנוער העולים, אלא גם לתת גם לקובעי מדיניות, גם לנותני שירותים ובעיקר ברשויות המקומיות, כלי שייתן להם בעצם מידע ברור יותר לגבי בעצם תכנון של איזו אספקה של בעצם של שירותים לעולים שמתגוררים באותה רשות מקומית.

שרה כהן: אני חושבת שאחד מהתוצרים היותר מקווים מבחינתנו הוא, מעבר לזה שזה בהחלט עלה על סדר היום במרבית השירותים, זה שהרשות המקומית תדע בעצם להשכיל ולבחון בעצם את הפרופיל של הנוער העולה באותה רשות ביחד עם כל הגורמים האחרים.

שרה כהן: בעצם ליצור לאורך בעצם זמן את אותן בעצם תכניות ואת אותם מענים שאמורים בעצם להתאים לאוכלוסייה של העולים באותו יישוב.

שרה כהן: ומבחינה זו אני גם לא רואה את השנתון כמשהו שהוא חד-פעמי, אלא משהו שהוא בעצם עתיד גם להתעדכן ובעצם מבחינתי באמתחתו של בעצם של כל גורם שבעצם נותן את השירות כדי באמת ליצור שפה משותפת מבחינת הנתונים ומבחינת הידע שקיים.

שרה כהן: עכשיו מבחינתי יש לנו כרגע בעצם שני נושאים, נקרא לזה שני נושאים נוספים או שני מחקרים, שבעצם גם העלו את הנושא, גם אצלנו ובוודאי גם עם שותפים נוספים, על סדר היום בצורה שהיא הרבה יותר ברורה.

שרה כהן: אותו מחקר בעצם שד"ר רחל בר-המבורגר דיברה עליו לגבי דפוסי שימוש בסמים בקרב יוצאי אתיופיה, הוא נעשה בשיתוף פעולה עם המשרד לקליטת העלייה.

שרה כהן: והוא כבר מתוך ההמלצות שמופיעות באותו מחקר, נעשו בעצם תהליכים שאני אנסה לפרט אותם בקצרה בשיתוף עם הרשות למלחמה בסמים, אבל לא רק אתם, כי אני חושבת שהמשמעות היא, זה כאן איזשהו שיח בעבודה משותפת עם הרבה מאוד שירותים וגורמים.

שרה כהן: כי זה לא משהו שיכול ליפול על כתפיים של גורם אחד בלבד.

שרה כהן: כרגע יש גם תכנון משותף למחקר חדש עם הרשות למלחמה בסמים, שזה "דפוסי שימוש בסמים בקרב יוצאי חבר המדינות", כדי שוב לעבות גם את מאגר הידע שיכוון אותנו לפעולה.

שרה כהן: עכשיו, אותם נתונים או חלק מן הנתונים שמופיעים כאן הם נתונים שהיו ידועים לנו לפני-כן.

שרה כהן: זאת אומרת, המשמעות העיקרית שלהם באמת זה איזה שהיא אסופה שיוצרת כלי כרגע שהוא הרבה יותר זמין ונגיש.

שרה כהן: אבל חלקם כבר היו לנו לפני-כן, כולל גם אותו נתון של דפוסי השימוש בסמים במערכת הבית-ספרית בשיעור של 14.6, שזה כבר היה אצלנו כבר בעקבות מידע שקיבלנו מהסקר האפדימיולוגי של שנת 2001.

שרה כהן: והוא כן בעצם יצר וכיוון אותנו לניסיון לפעולות שונות בנושא.

שרה כהן: אני מוכרחה לציין שני דברים.

שרה כהן: האחד, שמעבר לתקציבים שהם בהחלט מכובדים שקיימים בתוך המשרד לאורך זמן, שעוסקים בעיקר בתחום של החינוך הבלתי פורמלי בנושא של שעות הפנאי, בנושא של תגבור לימודי.

שרה כהן: הרבה מאוד פעילויות שנעשות באמצעות אגפים שונים אצלנו במשרד.

שרה כהן: ניתן גם השנה באופן ייחודי וכתוספת תקציבית, כספים חדשים שהשנה נכנסו לתוך המשרד ובעצם הועברו לאחריות של השירות שלי.

שרה כהן: כבר בשלהי 2003 וגם ב-2004.

שרה כהן: 2005 -אנחנו עוד מחכים לתקציב.

שרה כהן: ההנחה היא שזה יהיה אותו תקציב.

יגאל יאסינוב: זה אותו הכסף שקיבלנו לעידוד עלייה, נכון?

שרה כהן: נגזרו ותוכננו במהלך השנה האחרונה שורה של צעדים ופעולות שהמרכיב המרכזי שלהם זה בעצם תכניות שהן גם טיפוליות וגם מניעתיות בדגש על נושא של התמכרויות, של נוער עובר-חוק ובנושא של מניעת אלימות במשפחה.

שרה כהן: כי אחד גם בעצם הגורמים בעצם עלולים להוביל למצבי סיכון גדולים יותר בקרב הילדים.

שרה כהן: אני רוצה לחזק את מה שאת אמרת, חברת-הכנסת אביטל, על המקום של המשפחה בכל התכניות שנעשו, אחד מהרכיבים היותר משמעותיים זה מתן ביטוי ודגש יותר גדול למקום של המשפחה.

שרה כהן: אנחנו ראינו שהמשפחה היא גם גורם סיכון וגם גורם סיכוי.

שרה כהן: משפחה שמתפקדת ומתמודדת ומצליחה בעצם להשתלב בשוק העבודה, משפחה שההורים יכולים להיות הורים תומכים ומשפחות כאלה אנחנו חושבים שהתנהגויות הסיכון הן בעצם יכולות להיות מופחתות.

שרה כהן: אנחנו חושבים, ואני חושבת מתוך שיח שמתקיים עם מרבית השותפים, גם ברמה של משרדי ממשלה ועם הרבה מאוד גורמים ושותפים שבאים גם מתוך קהיליית העולים עצמה, נעשים כרגע תהליכים גם לצורך הבנה וגם לצורך פיתוח משותף בדיוק בתחומים הללו.

שרה כהן: בתחומים של סמים, בתחומים של אלכוהול.

שרה כהן: נכון להיום לדוגמה, ואני לא אלאה אתכם, 20 קבוצות פועלות במקביל בנושא של מניעת שימוש לרעה באלכוהול, בשיתוף עם עמותת "אפשר".

שרה כהן: זה לראשונה יצא עם תקציב ב-20 ישובים.

שרה כהן: 20 יישובים נכנסנו עם תכנית חדשה שמיועדת בעצם כן לחזק יותר את גורמי החוסן בקרב הילדים העולים.

שרה כהן: תכנית שהיא תכנית סדנאית שמבחינתו המורה בסופו בעצם של הסדנא, כרגע זה כבר מעבר לפיילוט.

שרה כהן: כי הפיילוט נעשה במספר יישובים, עבר מחקר הערכה, ונכון לשנת 2004, אנחנו השקענו בתכנית הזאת, רק בה, כחצי מיליון ש"ח יחד עם עמותת "אפשר".

שרה כהן: התכנית הזאת כרגע בעצם גם עלתה על סדר היום הציבורי.

שרה כהן: במובן זה שגם הפרוייקט הלאומי לעולי אתיופיה, את אותה תכנית כרגע רוצה לקיים ב7- יישובי התכנית, 17 קבוצות שהתקיימו גם באמצעותם.

שרה כהן: אנחנו יצאנו עם תכנית משותפת עם הרשות למלחמה בסמים ב-7 יישובים כשהדגש הוא הורים וילדים.

שרה כהן: מבחינתנו אנחנו בעצם שמנו את ההורים כקהל יעד שהוא בו זמנית נמצא מבחינת.

קולט אביטל: מדובר בעיקר בקרב האתיופים?

שרה כהן: התכנית בעצם מתקיימת ב-7 יישובים.

שרה כהן: ארבעה בקרב יוצאי חבר העמים, כשיישוב אחד לגבי יוצאי קווקז; ו-3 בקרב יוצאי אתיופיה.

שרה כהן: אנחנו מלווים את זה במחקר הערכה שאנחנו מממנים אותו.

שרה כהן: התכנית עצמה היא בתקצוב משותף עם הרשות למלחמה בסמים, ואת מחקר ההערכה אנחנו מממנים.

שרה כהן: אנחנו הכשרנו יחד עם הרשות למלחמה בסמים מנחה קבוצות הורים במרכז מיה.

קולט אביטל: אתם מתחילים לראות איזה תוצאות או שזה מוקדם מדי?

שרה כהן: האנשים עובדים.

שרה כהן: תראו, התכניות בעצם בחלקן.

שרה כהן: למשל התכנית "מסיכון לסיכוי" כבר התחילה בשנת 2003 והיא פועלת גם ב-2004.

שרה כהן: זו תכנית שעובדת ברמה יישובית על קבוצה של כ-500 בני-נוער בסיכון שאותרו ביישוב מתוך מגמה בעצם להתמודד עם יישוב שלם.

שרה כהן: אחד מהדברים שאני יכולה להגיד ברמה של תוצרים או שני דברים שאני יכולה להגיד ברמה של תוצרים, הם מתוך בעצם נתונים שהועברו אלי על-ידי ד"ר סוזי בן-ברוך מהמשטרה.

שרה כהן: האחד, שביישובים שבהם מתקיימת התכנית "מסיכון לסיכוי", בשלושה מתוכם, לא רק שהעבריינות בעצם התיקים שנפתחו לילדים העולים, לא גדלו אלא שהיתה גם ירידה.

שרה כהן: הנתון השני בעצם שמבחינתנו אנחנו רואים אותו וזה גם נתון חדש שהועבר אלי על-ידי ד"ר בן ברוך, ששיעור התיקים שנפתחו לילדים עולים מארצות חבר העמים בשנת 2004 עלה רק ב-0.1 אחוז.

שרה כהן: המשמעות היא שלאחר שנים של עלייה בשיעור התיקים לילדי חבר המדינות בשנת 2004, היתה בעצם ירידה.

קולט אביטל: היתה עצירה, לא היתה ירידה.

שרה כהן: עצירה של מגמה של עלייה לאורך שנים, משמעותה בעצם איזה שהיא מגמה של שיפור.

שרה כהן: אז אלו הם סוג הנתונים שכרגע אנחנו כן מנסים בעצם להתייחס אליהם כדי בעצם גם לכוון את ההתמודדות שלנו.

שרה כהן: מתוך התכנית "מסיכון לסיכוי" לדוגמה, גזרנו מודל עבודה של ליווי נוער עולה עובר-חוק, שהמשמעות שלו של ליווי בני-נוער החל מהשלב שנעשתה עבירה ראשונה כדי למנוע חזרה של עבירות.

שרה כהן: על הבסיס של התכנית הזו פיתחנו תכנית חדשה שנקראת "סיכויים" שהיום פועלת ב-10 יישובים נוספים שהוגדרו על בסיס של הצלבת נתונים בין שירות מבחן לנוער והמשטרה שיש בהם יותר מ-30 אחוז פשיעת תיקי נוער עולה.

שרה כהן: והתכנית כרגע עובדת באמצעות עמותת "ידידים" ב-10 יישובים נוספים.

שרה כהן: המשמעות היא כרגע שב-14 מבין היישובים שבהם יש את הנתונים היותר כבדים של פשיעת נוער עולה, יוכנס תפקיד חדש של מלווה דובר שפה שמתחבר לילד ולמשפחתו מהשלב הראשון.

קולט אביטל: אתם גם עובדים עם כל יתר הארגונים החברתיים שעוסקים, החל מאל"ם וכלה באחרים שעוסקים.

קולט אביטל: יש איזה שולחן משותף לכולם?

שרה כהן: נכון מאוד.

שרה כהן: אני חושבת שזה היה באמת חלק מהתקציב, אני אומרת את זה, אפשר ליצור איזשהו ייצוב משמעותי יותר של עבודה גם עם ארגונים.

שרה כהן: לדוגמה, כל רכזי הנוער העולה שמופעלים היום בכל ה"הפוכים", "הפוך על הפוך", בכל הארץ באמצעות אל"ם, ממומנים על-ידי משרד הקליטה.

שרה כהן: זאת אומרת, בכל "הפוך על הפוך" שיש בו גם רכז דובר, מקשר, גם דובר רוסית וגם דובר אמהרית, ממומן באמצעות משרד הקליטה.

דני יתום: שרה, פה יש לי כאן רשימה מאוד נכבדה של פעילויות ויחד עם זה הדוח מדבר בעד עצמו.

דני יתום: זה דוח מאוד מאוד קשה.

דני יתום: איפה החסמים?

דני יתום: מה חסר כדי שהפעילות הזאת שאתם מדברים עליה תהיה פעילות ארצית, כלל ארצית, תטפל בכל המוקדים בו זמנית?

דני יתום: כי הרי כבר אמרנו, אי אפשר לחכות.

דני יתום: גם אם נחכה עוד שנה או שנתיים, בינתיים ירדו לטמיון חלק מהילדים.

דני יתום: מה חסר לכם?

דני יתום: האם המגבלה היא תקציבית, האם המגבלה היא תקנית?

דני יתום: מה חסר, בלי להתבייש.

דני יתום: יכול להיות שאנחנו נוכל לסייע.

שרה כהן: אני חושבת שיש כמה דברים.

שרה כהן: מה שאני פירטתי כאן כרגע מתייחס ברובו לבני-נוער ברמה שנמצאים בעצם ברצף הסיכון ממש בקצה כמעט.

שרה כהן: אני חושבת שבמקביל לעבודה שנעשית כאן, קודם כל חיזוק העבודה שנעשית במערכת הבית-ספרית וגם בנושא הזה כן התקיים ומתקיים כרגע תהליך של עבודה משותפת עם משרד החינוך, עם הרשות למלחמה בסמים, לצורך התאמה של תכניות במערכת הבית-ספרית בנושא של מניעת שימוש בסמים, התנהגויות סיכון ואלכוהול במערכת הבית-ספרית.

שרה כהן: לפחות אחת מהנחות העבודה היתה, למשל, שהתכניות שמבוצעות בתוך בית-הספר, הן לא מספיק רגישות ורגישות תרבות לאוכלוסייה העולה.

שרה כהן: נעשית כרגע עבודה של תכנים שיוכנסו גם לתוך מערכת החינוך.

שרה כהן: הכי קל לבוא ולהגיד לך שחסר כסף.

שרה כהן: זה המשפט שהוא משפט, נקרא לזה, שיכול להתאים להכל.

שרה כהן: אבל אני חושבת שלא חסר רק כסף.

שרה כהן: אני חושבת שמה שחסר זה גם כניסה יותר ברורה ומשמעותית של אנשי מקצוע דוברי שפה לתוך כל המערכות.

שרה כהן: אני חושבת שמה שחסר גם יותר זה תהליך מובנה של הכשרה בנושא של ידע ורגישות ויכולת תרבותית בכל השירותים.

שרה כהן: גם לאלה שהם לא דוברי שפה, להכניס את זה בצורה מובנית.

שרה כהן: אני חושבת שמה שעוד יכול להוסיף זה תשומות מאוד משמעתיות שבאות מתוך גורמי חוזק וחוסן מתוך הקהילה עצמה.

שרה כהן: וזה חלק מהדברים שחלק מהציפיות שאנחנו באנו גם מול עמותות וארגונים שיש בתוך ובקרב האוכלוסייה, ואמרנו, "או-קיי, בואו ותהיו משולבים ובעצם תאפשרו גם את הערך המוסף שלכם של צעירים חזקים, גם לצורך ליווי ואיזושהי משמעות של הדדיות בין אלה שהצליחו ובין אלה שקשה להם יותר".

שרה כהן: אני חושבת שזה תהליך שגם כרגע מתרחש עם הקואליציות של ארגוני העולים.

שרה כהן: שכרגע בעצם מבחינתנו בעצם אנשי קשר או גורמים שאני גם מפתחת אתם תכניות בנוסף לפיתוחים שמתקיימים עם השירותים שהם השירותים הרלוונטיים.

שרה כהן: שורה אחרונה.

שרה כהן: בלי שייעשה מאמץ משותף - אני חושבת שאנחנו יודעים מה צריך לעשות.

שרה כהן: אני חושבת שאנחנו כן מנסים לעלות על דרכים שהן דרכים משמעותיות.

שרה כהן: יש תכניות טובות שאנחנו יודעים שהן קיימות.

שרה כהן: לו היה לנו באמת יותר תקציב, אפשר היה להרחיב אותן.

שרה כהן: בתכנית של "סיכויים", לדוגמה, כבר מגיעים אלי דרך שירות מבחן לנוער, לגבי ותיקים, ואומרים: "הלוואי והיתה לנו את אותה תכנית לא רק לגבי עולים אלא לגבי ותיקים".

שרה כהן: מבקשים אפילו שילדים שנמצאים 20 שנה בארץ שייכנסו לתכנית.

קולט אביטל: בואי לא נחזור שוב פעם לפרטים.

קולט אביטל: מה את ממליצה?

שרה כהן: מה שאני ממליצה.

שרה כהן: אני חושבת שהכיוון שאנחנו עושים אותו כרגע הוא כיוון נכון.

שרה כהן: אנחנו, לפחות מבחינתנו, השירותים והגורמים השונים, ננסה להשקיע ככל שניתן בנושא הזה.

שרה כהן: אם הכנסת פה והמקום שאתם נמצאים תוכלו להיות כאן לעזר בסימון תקציבים ברורים יותר לצרכים האלה, בהגדרה של סימון תקציבי ברור בתקציבים של כל המשרדים - אני חושבת שזה יכול להיות המשמעות, זאת אומרת, של הביטוי הנכון ביותר לנושא הזה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: ירון מנשה, בבקשה, מהאגודה הישראלית למען עולי אתיופיה.

קולט אביטל: רק אבקש לקצר כי יש עוד כמה דוברים.

ירון מנשה: תודה.

ירון מנשה: לגבי המחקרים של הנשירה, כי ההערכה שלנו שהנתונים של מכון ברוקדייל שזה בין נשירה בקרב תלמידים יוצאי אתיופיה, נשירה סמויה, היא עוברת את השליש מהתלמידים.

קולט אביטל: הנתונים שקיבלנו מכם רק לפני חודש היו 25 אחוז, מאז הם כבר הפכו לשליש?

ירון מנשה: לגבי נשירה סמויה, אנחנו מדברים על מעל שליש.

ירון מנשה: לגבי הנתונים שהציגו.

רן כהן: נשירה סמויה או נשירה גלויה?

ירון מנשה: יש נשירה גלויה.

רן כהן: גלויה, זה לא מגיעים לבית-ספר?

ירון מנשה: גלויה זה שבתי-הספר מדווחים שבסוף השנה, בתחילת השנה, התלמידים עזבו.

ירון מנשה: אבל במהלך השנה כשהתלמיד לא מגיע לבית-הספר אז הוא לא נכלל בתוך המספרים של הנשירה.

ירון מנשה: לגבי הנתונים שהציגו לגבירתי, לגבי הנתונים שאמרת שהם מעודדים, של בגרות.

ירון מנשה: אז קצת אני מצטער לקלקל את המסיבה, מה שנקרא.

ירון מנשה: אבל מהנתונים שהציגו ש80- אחוז ניגשים לבגרות ו-40 אחוז זכאים לבגרות.

ירון מנשה: בבדיקה שלי בלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מה שהם לא פרסמו, זה שרק 12 אחוז מהתלמידים זכאים לתעודת בגרות שהיא עומדת בתנאי הסף של סף הקבלה לאוניברסיטה.

ירון מנשה: זאת אומרת, שיש מניפולציה ומשחק במספרים וגם הבגרות עצמה.

קולט אביטל: כן, אבל, ירון, אנחנו לא רוצים רק לחזור עכשיו על סטטיסטיקות.

קולט אביטל: אנחנו חייבים להתקדם, איזה שהן מסקנות.

ירון מנשה: בסדר, אני רק אסיים במשפט.

ירון מנשה: חבר-הכנסת רן כהן, יש את מי להאשים.

ירון מנשה: יש מערכת חינוך ויש בהם שלא עובדים כמו שצריך.

ירון מנשה: ואם מנהל בית-ספר באשדוד מתעלל בתלמידים, מכה תלמידים, ולמרות שהיושב-ראש ערכה דיון בנושא הזה ופנתה לכל הגופים - למערכת החינוך, לנציבות שירות המדינה והיה מעקב של המועצה לשלום הילד ולחץ על המשטרה - ועדיין המנהל אחרי כמה חודשים משמש כמנהל בית-ספר ועדיין לא הדיחו אותו - אז כן יש פה בעיה של מדיניות.

רן כהן: זו שערורייה של כל ילד, לא רק לילדי עולים.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: יש לנו מוזמנים כאן, ילדים משפ"י, השירות הפסיכולוגי.

רימה גלקין: שלום לכולם.

רימה גלקין: אני נכנסתי לתפקיד בשפ"י כמדריכה בנושא מניעת שימוש סמים ואלכוהול בקרב עולים חדשים.

רימה גלקין: נכנסתי לתפקיד מחודש דצמבר 2004 מתוך דאגה למצב הקשה של נוער עולה.

רימה גלקין: בימים האלה אני מסיימת מחקר מקיף בנושא של תהליך הסתגלות של נוער עולה שעוד כמה חודשים אני אשמח לפרסם אותו.

רימה גלקין: שבעצם המטרה היתה לגלות אותם גורמים שמנבאים הצלחה או כישלון בתהליך קליטה של נוער עולה.

רימה גלקין: הנתונים שאנחנו קיבלנו, בעצם נתונים שלא נותנים לנו הסבר מדוע זה קורה לילדים ומה לעשות עם זה.

רימה גלקין: בעצם אלה שתי שאלות שאנחנו שואלים את עצמנו.

רימה גלקין: רק במשפט אחד, כי אני לא בתפקיד של חוקרת כרגע.

רימה גלקין: יש היום צורך בליווי פסיכולוגי חינוכי לטווח הארוך, ליווי ממוקד של תהליך הקליטה ולשם כך יש מקום לעבודה משותפת ופיתוח טכנולוגיה של תהליך קליטת עלייה.

רימה גלקין: כי היום כולנו מטפלים בנוער עולה ועדיין אין לה את העבודה המערכתית המשותפת של כל הכוחות, של כל האנשים שיושבים כאן.

רימה גלקין: במשך חודשיים וחצי מה שנעשה במשרד, אני התחלתי בהכשרת גורמים שעוסקים בעולים, אם זה יועצים חינוכיים, אם זה מובילים בית-ספריים, שזה תפקיד חדש שהוכנס בשפ"י, מוביל בית-ספרי בתחום מניעת שימוש בסמים.

רימה גלקין: סיימנו עם הדרכת מדריכים ארציים.

רימה גלקין: הגענו לאזור הדרום, כל האנשים יועצים חינוכיים, מדריכים שעובדים עם הילדים בבית-ספר, כולל נוער, הוכשרו וקיבלו לפחות על קצה המזלג, הבינו מיהו ילד עולה.

רימה גלקין: כי אנחנו לא יכולים לעבוד עם ילדים עולים בלי להבין לפחות קצת מיהו הילד שמולנו.

רימה גלקין: היו לי מפגשים מרתקים במינהל ההתיישבותי, נפגשתי עם מורות חיילות שהולכות לעבוד בפנימיות עם נוער עולה, ומתברר שאותם האנשים שאמורים לתת מענה, הם אנשים שהם מכירים את העולים, עובדים אתם שנים ומכירים אותם מרחוק.

רימה גלקין: בימים האלה הוצאנו חוברת, כל מורה ומחנך למניעה שחוברת לעולים חדשים.

רימה גלקין: כי הגענו למסקנה שילדים עולים, אם זה נושא של סמים ואלכוהול, ילדים עולים בגלל קשיי שפה בעצם אין להם שום חשיפה לתכנית מניעתית, אם זה בנושא של אלימות, אם זה בנושא של שימוש בחומרים פסיכו-אקטיביים כי פשוט הם לא מבינים את השפה או שהטקסטים או תכנים, שעובדים אתם לא מותאמים לתרבות שלהם.

רן כהן: בעצם החוליה החלשה ביותר מבין הילדים העולים זה העולים החדשים לאחרונה, שעדיין הם עוד לא יודעים שפה, או דווקא עולים החדשים הקצת יותר ותיקים שהם כבר כן יודעים עברית.

רן כהן: אבל ההיטמעות בחברה הישראלית מביאה אותם ליפול לסמים.

רימה גלקין: יש פה שני היבטים.

רימה גלקין: היבט ראשון זה ילדים שהם חדשים, שיש להם בעיית שפה, שעדיין לא השלימו את תהליך רכישת השפה.

רימה גלקין: נושא שני שזה בעצם התכנית שמותאמת לאוכלוסייה.

רימה גלקין: למשל, שאם אנחנו מדברים על שתיית ערק, כן, זה לא מדבר לילד עולה.

רימה גלקין: אם אנחנו מדברים על שתיית וודקה לדוגמה, זה כן מדבר.

רימה גלקין: אם אנחנו מדברים על שתייה שזה חלק מהתרבות - אז אנחנו מדברים כבר על נזק שתייה ועל הפעלת שיקול דעת, על שתייה מבוקרת.

רימה גלקין: כי אחרת כשיש בקבוק על השולחן ואתה אומר, "עד כמה שזה מזיק לבריאות" - אתה הופך להיות לא רלוונטי.

רימה גלקין: לכן עובדים על מניעה אבל דרך להתחשב בהיבטים תרבותיים.

רימה גלקין: וכאן, למשל, לילד יש אפשרות לרכוש שפה כי יש פה טקסטים עם שאלות, עם אפשרות לחיבור, להשלמת משפטים.

רימה גלקין: לומדים שפה אבל דרך תכנים מניעתיים.

רימה גלקין: וכאן, בעצם, המשרד יצא בשיתוף פעולה מאוד יפה עם האגף לקליטת עלייה במשרד החינוך.

רימה גלקין: אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם משרד הקליטה, עם שרה כהן, עם הרשות למאבק בסמים.

רימה גלקין: ודבר מאוד חשוב, ובזה אני מסיימת, שנוער עולה- מאוד חשוב גם לחזק את הילדים האלה ובעצם לחזק את מיקוד השליטה הפנימי שלהם שהם ייקחו את החלק בתכניות המניעה.

רימה גלקין: ולכן יש פה שלושה ילדים עולים שהם בעצם לקחו את החלק בתכניות המניעה בתחום הסמים, ואני ברשותך אתן להם לדבר.

קולט אביטל: מכיוון שאנחנו צריכים להתקרב לסיום הישיבה, אני אבקש מאחד מהם לדבר.

רימה גלקין: או-קיי.

רימה גלקין: אני רק אציג, יש פה שלושה ילדים.

רימה גלקין: דנה היא חברת מועצת תלמידים, היא ילדה שהיא משתתפת בכל הפעילויות כולל הנושא של השימוש בסמים.

רימה גלקין: ויש לנו פה ילד שהוא ידבר.

אנטון גולדשטיין: אני עולה חדש, עליתי ב-1999.

אנטון גולדשטיין: עכשיו אני לומד.

דני יתום: מאיפה עלית?

אנטון גולדשטיין: מברית-המועצות.

אנטון גולדשטיין: אז עכשיו אני לומד בכיתה מיוחדת.

אנטון גולדשטיין: מה זה מיוחדת, מסלול מחשבים ואלקטרוניקה.

אנטון גולדשטיין: אני השתתפתי בסדנא של עמיתי סמים.

אנטון גולדשטיין: לאחר מכן העברתי שיעורים בכיתות שלנו של השכבה.

אנטון גולדשטיין: הסברתי על הנזק בשימוש חומרים פסיכו-אקטיביים.

אנטון גולדשטיין: אי אפשר להגיד שההשפעה שלי היתה כל-כך חזקה, אבל היו תוצאות.

אנטון גולדשטיין: באו ילדים והיתה קבוצה של ילדים שהגיעה ליועצת בית-ספר וסיפרה על חבר שבעצם משתמש בסמים ואת הפעילות שלנו.

רן כהן: באיזו שפה הסברת את זה?

אנטון גולדשטיין: בעברית ולקבוצה אחת ברוסית.

קולט אביטל: תודה רבה.

מילנה יערי: אני מהקואליציה למען נוער עולה בסיכון.

מילנה יערי: יש לנו פה היום עוד נציגים מקליטת עולים מקווקז, עדה ספנוב, פורום עולים עולים.

מילנה יערי: ואני רוצה לומר שמאוד משמח לשמוע שהיום, זאת אומרת, אנחנו ושרה מדברים אותה שפה מקצועית.

מילנה יערי: ובאמת יש התפתחות מאוד חיובית של שיתוף פעולה עם ארגונים בכלל, עם הקואליציה בפרט.

מילנה יערי: אנחנו עבדנו גם עם הרשות למלחמה בסמים ומשרד הקליטה ביחד בכל הנושא של פיתוח מדיניות לאותם שבעה פיילוטים.

מילנה יערי: אז אני חושבת שיש יותר ויותר נכונות ועבודה עם ארגונים חברתיים.

מילנה יערי: יחד עם זאת, למרות שיש התפתחות בהבנה של רגישות תרבותית ועבודה עם ארגונים חברתיים, ואני חושבת שפה ושם מתפתחת יותר מדיניות מסודרת בנושא למרות שיש עוד מה לעשות.

מילנה יערי: אני חושבת שחשוב להבין ששום מדיניות לא תוכל לצאת לדרך בלי שהיא מתוקצבת בהתאם.

מילנה יערי: ואני לא מדברת על משרד הקליטה, כי איכשהו שם באמת יש היום את הנושא יותר ויותר על סדר היום.

מילנה יערי: אלא לדוגמה, על משרד הרווחה.

מילנה יערי: אנחנו מדברים על מניעה, מניעה.

מילנה יערי: אבל מתוך שיחה לדוגמה עם מישהי שמנהלת את היחידה להתמכרויות במשרד הרווחה, היא ציינה שיש בשירות שלה בין 40 ל-50 אחוז מהמטופלים שהם עולים.

מילנה יערי: זאת אומרת, מסך כל המטופלים ביחידה להתמכרויות יש לנו 50 אחוז עולים.

מילנה יערי: ואז השאלה הנשאלת- האם המערכת שמבינה מה סדר הגודל של המצוקה, ומה סדר הגודל של צרכים, מתאימה את עצמה גם בהיבטים התקציביים.

מילנה יערי: ואני יכולה לומר שאין דבר כזה.

מילנה יערי: אין דבר כזה בכל מה קשור למשרד הרווחה ואני חושבת שגם ברשות למלחמה בסמים אין דבר כזה, כסף ייעודי לעבודה עם עולים.

נעמה צוייג: אם את אומרת, את כבר יודעת.

מילנה יערי: לגבי משרד הרווחה אני יודעת בוודאות.

מילנה יערי: לגבי הרשות למלחמה בסמים אני לא יודעת.

מילנה יערי: אבל אני חושבת שצריך, זאת אומרת, אם אנחנו מדברים על המלצות של הוועדה הזאת היום, אז הייתי שמה בהמלצות מאוד מאוד חזק לייעד תקציבים ברשויות שמטפלות במניעה וטיפול לעבודה עם עולים, תקציבים ייעודיים.

מילנה יערי: משהו שאפשר לעקוב אחריו ולשאול מה נעשה עם הכסף ולאן הוא הופנה.

מילנה יערי: ואם שואלים מה לעשות עם הכסף - אז הייתי לוקחת כח-אדם ייעודי כמו ששרה כהן אמרה, ואנחנו כבר היום, אני שמחה, מדברים באותה שפה, שצריך לעשות עבודה טיפולית מתוך הבנה של הקונטקסט, מתוך הבנה של השפה התרבותית.

מילנה יערי: וזה כבר לא עניין של שפה עברית, זה הרבה מעבר, ואני חושבת שלשמחתי היום כל אנשי המקצוע והמשרדים מבינים את זה.

מילנה יערי: צריך לקחת כסף גם בשביל תכניות מותאמות לטיפול.

מילנה יערי: זאת אומרת, לפיתוח תכניות ולהפנמה.

מילנה יערי: ואני חושב ששרה עושה הרבה מאוד דברים, אבל שרה היא לא כל השירותים, זאת אומרת, במשרדים ממשלתיים.

מילנה יערי: אני חושבת שחסר מאוד שיתוף הפעולה בין - אני אומרת את זה ברמה האישית של הקואליציה - בין משרד החינוך ומשרד הרווחה, אני חושבת שמאוד מאוד חשוב למנוע מניעה.

מילנה יערי: כי אם הם לא נשארים בתוך בתי-הספר, אתה לחלוטין צודק, הם מגיעים לכל אותם המוסדות לעבריינים.

מילנה יערי: זה בהמלצות שאני אשמח שיצוין וזה משהו מתוך העבודה שלנו.

נעמה צוייג: אני רוצה ממש במילה אחת.

נעמה צוייג: בשיתוף פעולה מאוד הדוק בין משרד הקליטה, משרד החינוך, שפ"י, משרד הרווחה, ויש התכניות ששרה דיברה ולכן אני לא אפרט.

נעמה צוייג: יש המון קבוצות ואם בשורה האחרונה נאמר, במקום שבע קבוצות אם היינו 70 זה היה אחרת.

נעמה צוייג: אם היו תקציבים ייעודיים זה נכון.

נעמה צוייג: אבל לומר שוב, "אין", זה כל-כך פופולארי לומר "אין שיתוף פעולה".

נעמה צוייג: גבירתי, יש שיתוף פעולה.

נעמה צוייג: יושבים בישיבות ונפגשים וכותבים תכניות ומספיק לומר שאין שיתוף פעולה, זה מקומם.

נעמה צוייג: אני לא אמרתי "כל-כך טוב", אמרתי "עושים".

יעקב מרגי: אני חושב שבדרכה היא ניסתה לחדד את הבעיות.

יעקב מרגי: לא באנו פה לומר מה טוב, אנחנו יודעים.

יעקב מרגי: מה לא טוב, אני מצפה שתגידו.

נעמה צוייג: לא, זה לא כך.

נעמה צוייג: אני שומעת את זה יותר מדי פעמים.

יעקב מרגי: אני חושב שהדיון פה היה יותר מפרגן מאשר מצביע על הבעיות.

נעמה צוייג: 70 קבוצות ב-70 יישובים או ב-140 יישובים ולא 7 קבוצות, זה נכון.

דני יתום: את צודקת לגמרי, צריך להחיל את זה בפריסה כלל ארצית.

נעמה צוייג: זה כל ההבדל.

נעמה צוייג: אבל יש תכניות ואנחנו יושבים ביחד.

רעיה ריגר: אני רציתי להגיד שאנחנו עבדנו ביחד עם משרד הקליטה ורווחה והרשות למלחמה בסמים.

רעיה ריגר: היה פיילוט מאוד מאוד מוצלח בבאר-שבע, עשינו אותו שוב.

רעיה ריגר: ועכשיו אני יודעת שהתחילו לעבוד עולים מתנדבים שיושבים בקו פתוח בקשר לסמים.

רעיה ריגר: זה פיילוט ביחד.

רעיה ריגר: ואני מאוד מאוד מקווה שאנחנו ממשיכים לעבוד.

רעיה ריגר: אבל מאוד חסר כסף לפעילות לארגונים.

רעיה ריגר: זה דבר חשוב.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אני הייתי רוצה אולי להקריא בפניכם את החלטות שתי הוועדות, ההחלטות המשותפות.

קולט אביטל: ברור שמצד אחד אנחנו מתמודדים פה עם תופעה שהיא בסדר גודל הולך ותופח ומחמיר.

קולט אביטל: למרות שאנחנו שומעים שבפעם הראשונה יש איזו שהיא עצירה בכמה מקומות.

קולט אביטל: בכל זאת הסטטיסטיקות מדאיגות מאוד.

קולט אביטל: וברור שגם אם שמענו מסביב לשולחן גם על תכניות קיימות וגם על שיתוף פעולה כזה או אחר וגם על גופים שעושים את המיטב ואת המרב - אנחנו עדיין לא מתמודדים עם התופעה כפי שהיא.

קולט אביטל: וגם אם אנחנו מברכים על המאמצים שנעשים לעומת דלות האמצעים - אנחנו צריכים כאן לפחות לנסות לראות את התמונה הכוללת ולראות איך אנחנו מתמודדים אתה.

קולט אביטל: ולכן הנה מה שאנחנו רוצים להחליט: ועדה העלייה והקליטה והוועדה למעמד הילד מברכות על תרומתו של משרד הקליטה לפרסום השנתון "ילדים עולים", אבל הן רואות בחומרה את הנתונים המתפרסמים בו.

קולט אביטל: הוועדות סבורות כי המפתח הוא קודם כל במערכת החינוך ושומה עליה לעשות הכל שבידה למניעת נשירת תלמידי עולים.

קולט אביטל: הוועדות רשמו לפניהן את הצלחת התכניות הקיימות ואת תחילת הפרוייקט המשותף של משרד הקליטה והרשות הלאומית למלחמה בסמים וממליצה על איגום משאבים ופריסתה הכלל ארצית.

קולט אביטל: הוועדות סבורות כי צריכה לקום תכנית לאומית לטיפול בילדי עולים נושרים ועבריינים כאחת.

קולט אביטל: תכנית שמגמתה להתמודד עם מכלול הגורמים החברתיים, המשפחתיים והחינוכיים שמביאים ילדים לסף פשיעה.

קולט אביטל: הן קוראות לראש-הממשלה, לשרת הקליטה, לשרת החינוך ולמשרד הרווחה, כי הרי אין לנו שר, להקים צוות משותף קבוע שמשימתו להקים את התכנית הלאומית הזאת.

קולט אביטל: כמו-כן, קוראות הוועדות לראש-הממשלה לדאוג להקצאת התקציבים הייעודיים הדרושים למטרה הזאת.

קולט אביטל: תודה רבה, הישיבה נעולה.