ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, כנסת 16, פרוטוקול מספר 200, 2005-01-31 12:00

קולט אביטל: בוקר טוב.

קולט אביטל: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות.

קולט אביטל: הנושא עליו אנחנו רוצים לדון שוב – וסגן ניצב סוזי בן-ברוך יודעת שזאת לא הפעם הראשונה שאנחנו מטפלים בנושא – הוא קליטת נוער וצעירים יוצאי אתיופיה.

קולט אביטל: זאת אומרת, עולים בכלל ויוצאי אתיופיה בפרט, בהקשר של נוער בסכנה, בהקשר של נוער נושר מבתי-ספר, בהקשר אפילו לצערנו של נוער שמגיע לאחוזי פשיעה.

קולט אביטל: אנחנו יודעים שיש 93,000 עולים מאתיופיה, התברכנו בעלייה הזאת.

קולט אביטל: ביניהם, אם אני לא טועה, כ-14,400 בני נוער.

קולט אביטל: ובקרב בני הנוער הללו יש שיעורים לא מבוטלים של נוער שבצורה כזאת או אחרת נפתחו להם תיקים במשטרה בגין עבירות שונות.

קולט אביטל: אנחנו דנו בעבירות האלה, מעבירות קלות ועד עבירות קצת יותר קשות, מאלימות קטנה בין בני נוער ועד הגעה לאלכוהול וסמים.

קולט אביטל: ניסינו לתהות בוועדה הזאת כיצד קרה הדבר, כיצד הגענו לזה, כי בסך הכול הנערים האלה לא באים מרקע, בוודאי לא מאתיופיה, של אלכוהול או של סמים.

קולט אביטל: הגענו למסקנה שהילדים האלה מגיעים לכך הן בשל תהליך קליטה בלתי מוצלח והן בשל בעיות בתוך המשפחה ובעיות סוציו-אקונומיות.

קולט אביטל: דרשנו ממשרדי ממשלה שונים להעביר לנו עדכונים כדי שנוכל לדעת מה נעשה.

קולט אביטל: הישיבה האחרונה שקיימנו בנושא הזה היתה עם הפרויקט הלאומי האתיופי ושם קיבלנו גם כמה נתונים מעודדים על דרך הטיפול בבני נוער כאלה ועל היכולת להוציא את הנערים האלה להישגים טובים יותר.

קולט אביטל: אבל אני מוכרחה להגיד שלא קיבלנו התייחסות ממשרד החינוך, התרבות והספורט לפניות שלנו כשדרשנו נתונים ספציפיים מאוד.

קולט אביטל: אז יכול להיות שמר עודי בהט ממשרד החינוך ייתן לנו נתונים.

קולט אביטל: התכנסנו בגלל מחקר שהתפרסם בתחום הזה וגם בעקבות סדרת כתבות שהופיעה בתקשורת, בעיקר בעיתון "הארץ".

קולט אביטל: כיוון שבעלת המחקר נמצאת אתנו כאן, אני רוצה להעביר לה את רשות הדיבור.

קולט אביטל: אנחנו נשמע על המחקר במשך 10 דקות ולאחר מכן אבקש מכמה אנשים, כולל מבני הנוער, להתייחס, כי היינו רוצים לשמוע לא רק נתונים אלא כוועדה בכנסת אנחנו מעוניינים להפיק לקחים גם על סוג הטיפול הנדרש.

קולט אביטל: בבקשה.

מלכה שבתאי: שלום לכולם.

מלכה שבתאי: ב-10 הדקות שעומדות לרשותי בחרתי להציג מספר דברים.

מלכה שבתאי: ראשית, אולי אגיד לכם משהו על הרקע של הכתבות שהתפרסמו, שבעקבותיהם נזעקה או התכנסה הוועדה.

מלכה שבתאי: כשפנו אליי שני העיתונאים הצעירים ואמרו לי שהם רוצים לכתוב על נוער וצעירים יוצאי אתיופיה, ניהלתי איתם משא ומתן כפי שאני מנהלת כבר הרבה שנים עם אנשי תקשורת בישראל.

מלכה שבתאי: ביקשתי מהם להאיר את הזרקור על נקודות חוזק, על נקודות אור, על מקומות שיש בהם התקדמות והתחזקות של הקהילה.

מלכה שבתאי: זה היה המשא ומתן שקיימתי איתם.

מלכה שבתאי: הם קראו את החומרים שכתבתי ושכתבו אנשים אחרים ויצאו לדרכם בצורה עצמאית מאוד.

מלכה שבתאי: משהם שבו, הם שבו עם סדרת הכתבות שבעצם מספרת לנו סיפור מלמטה, מנקודות מבט של בני נוער וצעירים, שבאופן כללי מתארת עדיין אווירה מאוד-מאוד מיואשת, כועסת, מנוכרת ומאוכזבת.

מלכה שבתאי: אני, שלא עסקתי באופן אינטנסיבי מול השטח, מלבד דרך חברים שיושבים כאן, שאלתי את עצמי באיזו צומת אנחנו נמצאים היום ואילו שאלות אנחנו חייבים לשים על השולחן.

מלכה שבתאי: אני מודעת מאוד לתוכניות הגדולות והרבות שהתגלגלו והתפתחו בשנים האחרונות ומכירה אותן, חלק מהן מובלות על-ידי אנשים שיושבים כאן ואחרים.

מלכה שבתאי: בעצם אני רוצה לציין מספר נקודות משמעותיות שאני רואה כרגע כרלוונטיות לצומת בה אנחנו נמצאים.

מלכה שבתאי: קודם כול, את העבודה על הלמידה הממוקדת, שהתפרסמה באוקטובר 2003, הצגנו בכינוס שהיה בחודש מרס 2003.

מלכה שבתאי: זאת היתה הפעם האחרונה שהוועדה הבין-ארגונית לטיפול בנוער יוצא אתיופיה בסיכון התכנסה במסגרת הג'וינט והשותפים אחרים, כאשר בטקס צנוע במסדרונות הג'וינט הנושא הועבר לטיפול "אשלים".

מלכה שבתאי: אחת הנקודות המרכזיות שהועלו ביום העיון הזה היתה שהאחריות היא של מדינת ישראל, של ממשלת ישראל, אולם בטיפול בנוער בסיכון יוצא אתיופיה פעילים הרבה מאוד גופים וארגונים, מתוך הקהילה ומחוץ לקהילה, של המגזר השלישי.

מלכה שבתאי: שאלו איפה בעצם המשרדים הגדולים, הגופים שאמורים לקחת את האחריות.

מלכה שבתאי: למעשה מאז יום העיון לא נוצרה מחדש הוועדה הבין-ארגונית לטיפול בנוער יוצא אתיופיה בסיכון.

מלכה שבתאי: שוב נשאלת השאלה: מי מוביל ואיך מובילים את המהלכים האלה.

מלכה שבתאי: גם אני נמצאת בתהליך למידה כל הזמן, גם מחברים עיתונאים, גם מאנשים מתוך הקהילה, כמו מר בני פיקדו, כמו מר ג'רמי איימלך שהוא ראפר יוצא אתיופיה שעובד באופן ישיר ויום-יומי עם בני נוער, וכמובן גם מהרבה מאוד אנשי מקצוע אחרים מקידום נוער, מעל"ם ואחרים.

מלכה שבתאי: היום התחושה הכללית היא שגם אם יש שיפור בנתונים קשיחים, כמו עלייה בשיעור זכאי הבגרות, ואולי ירידה בשיעור העבריינות במקומות מסוימים, ואולי ירידה בנתוני הנשירה במקומות מסוימים - - -

קולט אביטל: יש יותר אקדמאים.

מלכה שבתאי: מעבר לכל הנתונים האלה, התחושה הכללית היא של קושי בעולם היותר רגשי פנימי של בני הנוער.

מלכה שבתאי: אני לוקחת את קריית מלאכי כמקרה מבחן, כי נמצאים כאן אנשים צעירים מקריית מלאכי, ורוצה לשאול שאלה מטרידה.

מלכה שבתאי: יש השקעות ויש תשומת לב גדולה מאוד לעיר כמו קריית מלאכי.

מלכה שבתאי: יש שם מוקד קליטה של המשרד לקליטת העלייה, יש שם את בית ציפורה, לאחרונה הצטרף גרעין של חיילים צעירים שעבר לגור בתוך השכונה למשך 3 שנים ואמור לקחת חלק בפעולות הפורמליות והבלתי פורמליות.

מלכה שבתאי: אז מאין צומחת ומתעצמת תחושת הניכור, עד כדי רמה של תסריטים של פגיעה עצמית, לצערנו, המקרים של האובדנוּת שאנחנו יודעים עליהם לאחרונה?

מלכה שבתאי: מאיפה מתעצמת ההתנהגות של פגיעה עצמית שבאה לידי ביטוי בשתייה?

מלכה שבתאי: מר יעקב מלקמו יכול לשתף אותנו בתיאורים על דברים שקורים ביום-יום – שתייה, אובדנוּת, ניכור, ויתור, אין חלומות, תחושות מאוד-מאוד קשות.

מלכה שבתאי: למה זה קורה?

מלכה שבתאי: אני ממקדת את השאלות לשלושה צמתים.

מלכה שבתאי: השאלה הראשונה שעלתה מן הדוח היא באיזו מידה דרישת אנשי המקצוע, לאורך כל השדרות – פקידי סעד, קציני מבחן, השירות לנערה במצוקה, מערכת החינוך ועוד – באמת קיבלו גיבוי של כוח אדם דובר שפה, של אנשי מקצוע מתוך הקהילה שעומדים בחזית.

מלכה שבתאי: אחד הממצאים החריפים היו שהאנשים במערכות האלה אמרו שהם לא יכולים לעשות את העבודה, לא מול בני הנוער ולא מול המשפחות, כי אין להם כוח אדם מקצועי דובר שפה, אין להם מערכת מתווכת ולכן האפקטיביות הטיפולית חלשה.

קולט אביטל: מה עם כל המגשרים?

מלכה שבתאי: הדבר השני שאני רוצה לשאול, אחד הממצאים הנוספים הוא שמרבית בני הנוער עדיין נמצאים בתוכניות ובפעולות סגרגטיביות על טהרת יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: אנחנו יודעים שסוגיית השילוב החברתי היא סוגיית מפתח בכל הקשור לקליטת יוצאי אתיופיה, ובעיקר בקליטה של אנשים צעירים.

מלכה שבתאי: השאלות הן באיזו מידה בני נוער יוצאי אתיופיה חווים חוויות משמעותיות של השתלבות חברתית, באיזו מידה הם ממשיכים להיות במסגרות סגרגטיביות, מה ההצדקות של המסגרות הסגרגטיביות ומתי יתפרץ המעגל הזה החוצה.

מלכה שבתאי: הדבר השלישי, ואני אומרת את זה כמי שעוסקת לא מעט בהכשרה בין-תרבותית של מורים, של עובדים סוציאליים, של אנשי מקצוע שעובדים עם הקהילה, אני שואלת איך יתכן שבמדינת ישראל עדיין עובדים מורים, עובדים סוציאליים ומקבלי החלטות בשדרה הראשונה של אנשי המקצוע שאין להם שום רקע, הכנה, הכשרה וליווי מקצועי משמעותי בתהליך העבודה שלהם?

מלכה שבתאי: האתגר של הטיפול הלימודי-החברתי-החינוכי מול יוצאי אתיופיה היום מורכב בעשרת מונים ממה שהוא היה בראשית הדרך, כשהידע הכלים והמשאבים היו מועטים, ועדיין בכל השתלמות ובכל הזדמנות כשאני פוגשת אנשים ממערכת החינוך וממערכות הטיפול, אני פוגשת אנשים שאין להם ידע, רקע וכלים בסיסיים, שבלעדיהם אני טוענת – גם מנקודת מבטם וגם כמובן מנקודת מבטי – שרמת השחיקה וכן הכעס והתסכול של המטפלים עולה מאוד.

מלכה שבתאי: אחת הנקודות שעלו בדוח, מצאנו לא מעט אנשים שעומדים בשדרה הראשונה של הקליטה והטיפול בבני הנוער שחוקים, כועסים ומתוסכלים ועתירי דעות קדומות כלפי בני נוער יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: ההכשרה, התמיכה והטיפול באנשים האלה בחזית הקליטה, בלעדיה בעצם לא נצלח.

מלכה שבתאי: שאלתי אז ואני שואלת גם היום, אני סקרנית מאוד, ואני בטוחה שאנשים רבים נוספים סקרנים באותה מידה, מה היא תמונת הקליטה וההשתלבות של ילידי הארץ יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: היום יש לנו כ-30,000 צברים יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: איך הם נראים במערכות הגיל הרך, בבתי-הספר היסודיים, בחטיבות הביניים ובכל מקום אחר?

מלכה שבתאי: האם הזמן עושה את שלו?

מלכה שבתאי: האם התוכניות עושות את שלהן?

מלכה שבתאי: האם נוכל לומר לעצמנו שלילידי הארץ באופן כללי יש תמונת קליטה טובה יותר, משמעותית יותר?

מלכה שבתאי: ואולי אנחנו צריכים לשאול שאלות שצריך לגזור מהן התערבויות, תמיכה וטיפול בדור השני.

מלכה שבתאי: אמרו לי שהישיבה הבאה של הוועדה תעסוק ברשויות המקומיות ובמקומות הקליטה.

מלכה שבתאי: שוב, נושא שלם בפני עצמו.

מלכה שבתאי: לטענתי ולתחושתי כל עוד האלמנט של "גטואיזציה", של מגורים בשכונות חלשות, בערים עתירות עולים מאתיופיה, במסגרות חינוך חלשות ימשיך להתקיים, לא נוכל לזוז צעד אחד קדימה.

מלכה שבתאי: חוויה מרכזית של רבים מבני הנוער היא שהם עדיין לא הגיעו לארץ ישראל כי הם חיים בשכונות עתירות עולים מאתיופיה, עדיין לומדים במסגרות עתירות עולים מאתיופיה, מסגרות חלשות ולא חזקות, עדיין הבידול החברתי הוא חוויית חיים משמעותית מאוד עבורם.

מלכה שבתאי: השאלה שלי היא מתי יזוז משהו בעניין הזה.

מלכה שבתאי: דבר האחרון שאני רוצה לומר, שלמדתי בעצמי בעת האחרונה והופתעתי, בעיניי הוא מאוד-מאוד משמעותי, הוא נתון שקיבלתי מפרופ' פוירשטיין, שעשה למעלה מ-10,000 אבחונים לתלמידים יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: הוא מסר בפורום של מקבלי החלטות בצבא, שמידת ההשתנות והלמידה של יוצאי אתיופיה גדולה יותר מאשר של תלמידים ישראלים ותיקים.

מלכה שבתאי: לפיכך המסקנה היא שכאשר תינתן ההזדמנות הסביבתית, הלימודית והאחרת, כאשר הרגשות של ניכור, כעס ותסכול יטופלו, בעצם אין שום הצדקה לכך שבני נוער יוצאי אתיופיה לא יהיו חלק מהאליטה של מדינת ישראל ויממשו את הפוטנציאל הלימודי והאישי שלהם בכל גווניו.

מלכה שבתאי: זה שהתמונה כרגע היא לא כך, זה בעצם תוצר של מערך הקליטה הרחב יותר והדברים שלא טופלו עד היום.

מלכה שבתאי: תודה רבה.

קולט אביטל: תודה רבה לד"ר שבתאי.

קולט אביטל: האמת היא שאת מעלה סוגיות שעלו כאן כבר כמה פעמים בהקשרים שונים.

קולט אביטל: אם את מדברת על כך שאנחנו נקיים כאן שוב ישיבה עם רשויות מקומיות זה משום שבזמן האחרון נתקלנו במקרים רבים של ראשי ערים שמסרבים לקלוט עולים בגלל שהן ערים במצוקה, בגלל שאין להם את הכלים ואת היכולת ואת התקציבים להתמודד עם זה.

קולט אביטל: הם באים הנה ואומרים לנו: אנחנו לא יכולים להתמודד עם זה ואנחנו לא רוצים להביא לידי "גטואיזציה", לידי בידול בין אוכלוסיות, ומצד שני המשרד לקליטת העלייה לא מספק לנו את הכלים כדי לתת מענה לדרישות בכל הרמות לאוכלוסייה שנקלטת אצלנו בעיר.

קולט אביטל: הם לא באים ואומרים: אנחנו לא רוצים לקלוט אותם, חלילה, כי הם עולים או כי הם אתיופים.

קולט אביטל: הם באים ואומרים לנו: אנחנו מוכנים לקלוט אותם.

קולט אביטל: ראש עיריית קריית מלאכי היה כאן.

קולט אביטל: קראנו את הכתבות בעיתון וחשבנו שהוא השמיע התבטאות גזענית.

קולט אביטל: הוא אמר: לא, אני רוצה, אבל 50% מהעיר שלי היום זה עולים ואין לי כלים להתמודד עם זה, וכך אמרו גם ראשי ערים אחרים.

קולט אביטל: לכן אנחנו חושבים כמוך שהמענה צריך להיות מענה מערכתי אמיתי.

קולט אביטל: אנחנו חושבים שהמשרד לקליטת העלייה צריך להיות המטה שמטפל בכל התחומים האלה אבל אני מתרשמת יותר ויותר שחלק גדול מהעבודה שמשרדי הממשלה צריכים לספק בתחום הזה נעשית בעצם על-ידי הג'וינט, כמו בתחומים אחרים.

קולט אביטל: הייתי רוצה לבקש לשמוע את נציגת המשרד לקליטת העלייה, בבקשה.

קולט אביטל: חשוב לנו בעיקר לשמוע, אולי יש לך תשובות, קיימנו כאן ישיבה עם אנשי הפרויקט הלאומי האתיופי.

קולט אביטל: שמענו מספרים ראשונים מעודדים שעונים איכשהו לשאלה אחת שד"ר שבתאי שאלה: איך כאשר משקיעים את האמצעים הנכונים בתחום החינוך רואים פריצות-דרך אמיתיות.

קולט אביטל: השאלה היא איך רואה המשרד לקליטת העלייה את תפקידו בעניין הזה ומה הוא מנסה להוביל.

מסרט וורקו: במסגרת התפקיד שלי אני רכזת תחום חינוך בלתי פורמלי ליוצאי אתיופיה במשרד לקליטת העלייה.

מסרט וורקו: מי שעוסק בחינוך הפורמלי הוא משרד החינוך, התרבות והספורט.

מסרט וורקו: אנחנו משתדלים לספק, על-פי הצורך שעולה מהשטח, תוכניות העשרה ותגבור לימודי, וזאת כדי לקדם את ההשתלבות המיטבית של יוצאי אתיופיה במערכת החינוך ובחברה בכלל.

מסרט וורקו: אין ספק שהצורך בשטח רב יותר ממה שנעשה.

מסרט וורקו: זה לא שאנחנו לא מאמינים בעשייה הזאת או לא רוצים לעשות אך לצערנו ידינו כבולות בשל הקיצוצים התקציביים.

מסרט וורקו: אני יכולה לתת דוגמה.

מסרט וורקו: עד לפני שנה הפעלנו למשל את תוכנית פל"א (פעילות למידה אחרת) באמצעות החברה למתנ"סים בהיקף של כ-1,000 תלמידים ואת תוכנית "אופק" לבגרות בהיקף של 280 תלמידים בשיתוף עם ג'וינט ישראל ו---.

מסרט וורקו: התייעלנו במידה מסוימת וכך יכולנו להרחיב את היקף המשתתפים בתוכנית "אופק" על-ידי צמצום התקנים בתוכנית פל"א.

מסרט וורקו: אני לא באה להגיד עכשיו ש"אופק" טוב יותר מפל"א או שתוכנית פל"א לא טובה.

קולט אביטל: יכול להיות שאני עושה טעות בכך שאני אומרת לך כרגע לא להיכנס לפרטים.

קולט אביטל: קודם כול יש לנו רצון לקבל תמונה כוללת יותר.

קולט אביטל: אין ספק שיש פה ושם תוכניות, אין ספק שגם החברה האזרחית וארגונים וולונטריים שיש למכביר תורמים לעניין הזה.

קולט אביטל: השאלה שלנו היא האם יש לכם צוות חשיבה שרוצה לכוון בכוונה תחילה את האינטגרציה של הילדים האלה בתוך החברה הישראלית?

קולט אביטל: האם אתם עוסקים רק בתוכניות אד-הוק של העשרה, של סיוע בלימודים כדי שהילדים יתקדמו, או שיש לכם גם איזו אסטרטגיה כוללת קצת יותר?

קולט אביטל: בסך הכול אנחנו מדברים על מערכת חינוך אבל גם על תרבות במובן הרחב של המילה.

קולט אביטל: מה אנחנו עושים כדי שלא נמצא שבסך הכול הילדים האתיופים מדברים רק עם ילדים אתיופים ונזקקים רק למוסיקה אתיופית אלא נכנסים הרבה יותר אל תוך החברה הישראלית?

קולט אביטל: זה, אגב, לא מחויב ללכת רק בהתאם לאיזה פק"ל או לתקציבים מוגדרים כלשהם.

קולט אביטל: השאלה היא גם מה עושה החברה הקולטת.

מסרט וורקו: מעבר לתגבור הלימודי שציינתי, אנחנו נותנים גם כל מיני תוכניות העשרה אחרות, כגון חשיפה של בני הנוער והילדים לזהות יהודית, לאמנות וליצירה, לאו דווקא תלויות תרבות אתיופית, משהו שהוא יותר ישראלי.

מסרט וורקו: המשרד לקליטת העלייה כן מעוניין וכן מאמין בעשייה הזאת.

מסרט וורקו: הבעיה שלנו היא בעיה תקציבית.

מסרט וורקו: יש צוות חשיבה ברמה הישובית, שמורכב מנציגי הרשות עצמה ורכזי קליטה בקהילה של המשרד לקליטת העלייה.

מסרט וורקו: יש לנו צוות חשיבה בכל ישוב וישוב, ובמיוחד בישובים בהם יש תוכניות שלנו וריכוז של יוצאי אתיופיה.

קולט אביטל: ובכל זאת את שומעת כמוני מה התחושות.

מסרט וורקו: אנחנו שומעים את זה גם ברמה הישובית.

מסרט וורקו: הטענות האלה לא חדשות עבורנו, אנחנו מודעים אליהן.

קולט אביטל: ומה המסקנה?

מסרט וורקו: שצריך לעשות, ואנחנו מנסים לעשות עם מה שעומד לרשותנו.

מסרט וורקו: לצערנו אין די תקציב.

מסרט וורקו: אם תגדילי את התקציב של החינוך והקליטה החברתית נוכל בוודאי לעשות יותר.

קולט אביטל: כיוון שאני יושבת על תקציב המדינה, אשמח לעשות את זה ...

מסרט וורקו: בשמחה נקבל עוד תקציב ונפתח עוד תוכניות.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: מר עודי בהט, אני מוכרחה להגיד לך שכמעט כל ישיבה שקיימנו בנושא הזה הסתיימה בכך שאנחנו ביקשנו מכם נתונים ולא קיבלנו אותם.

קולט אביטל: יש לפניך רשימה של נתונים ואנחנו רוצים לבדוק מה קורה במגזר החינוך, מה אתם משקיעים ובמה אתם רואים התקדמות.

קולט אביטל: אני מבקשת קודם לשמוע על המקרו ואחר-כך נעבור לשמוע על הפרויקט הלאומי.

עודי בהט: במקרו, משרד החינוך, גם ברמה האסטרטגית וגם ברמה המעשית, נמצא בכל פינה בה נמצאים יוצאי אתיופיה במערכת, החל בתוכניות לגיל הרך וכלה בתוכניות של הכנה לצה"ל וליווי בני הקהילה גם בהיותם בצבא, בעזרת גופים שונים בתוך המשרד: קליטת עלייה, חברה ונוער, קידום נוער, ונמצאים כאן נציגים שיוכלו לפרט ככל שנידרש.

עודי בהט: צריך לקחת בחשבון שהעולים מאתיופיה מגיעים למדינת ישראל עם פוטנציאל גבוה מאוד אבל עם חסכים ופערים שצריך לצמצם במערכת.

עודי בהט: אנחנו רואים שינוי מהותי מאוד ומשמעותי מאוד בהישגי התלמידים יוצאי אתיופיה בהרבה מאוד דברים, שחלקם הגדול נמדד.

עודי בהט: למשל הבגרויות.

עודי בהט: אם ננתח את הנתונים לעומק – ואני יכול לעשות את זה, יש לי כאן טבלאות – זה לא רק שיעור הזכאים אלא גם איכות התעודה, וגם כמה מתוך המחזור מגיע לאוניברסיטה, מספר הסטודנטים ומספר התלמידים הנמצאים במכינות הקדם-אקדמיות וכדומה.

עודי בהט: יש כאן הבדלים גדולים מאוד.

נסים זאב: כמה זה באחוזים?

עודי בהט: 40.1% זכאים לתעודת בגרות בקהילה האתיופית לעומת 9% לפני 10 שנים.

בתיה איוב: לכמה מהם יש תעודות בגרות קבילוֹת לאוניברסיטה?

אמיר תואבה: יש 17% זכאי בגרות בקהילה האתיופית, כאשר באוכלוסייה הכללית השיעור מגיע ל-61%.

עודי בהט: בשנת 1993 26,413 עמדו בדרישות הסף של האוניברסיטה בסך הכול.

קולט אביטל: אבל אנחנו לא שואלים על כלל האוכלוסייה.

עודי בהט: אני רוצה להשוות את זה לכלל האוכלוסייה, זה מה שביקשתם.

קולט אביטל: כמה מתוכם אתיופים?

עודי בהט: יוצאי אתיופיה: שיעור העומדים בדרישות הסף בשנת 1993 היה 24% ואילו בשנת 2003 – 47%.

קולט אביטל: אני חושבת שאתה מערב שני דברים.

קולט אביטל: לא שאלנו אותך כמה מתוך כלל האוכלוסייה.

קולט אביטל: הנתונים שאתה מציג הם מתוך כלל האוכלוסייה או מתוך כלל האוכלוסייה האתיופית?

קולט אביטל: כמה מכלל האוכלוסייה האתיופית מגיעים לאוניברסיטאות?

אמיר תואבה: 17%.

אמיר תואבה: אלה נתונים של הג'וינט.

עודי בהט: 24% מכלל הזכאים לבגרות מקרב בני הקהילה עומד בדרישות האוניברסיטאיות.

עודי בהט: אלה הנתונים שנמצאו בשנת 1993.

עודי בהט: בשנת 2003 המספר עלה ו-46.5% מכלל הזכאים לבגרות מקרב בני הקהילה זכאים ללמוד באוניברסיטה.

עודי בהט: אני אומר דברים ברורים מאוד.

מורן פלד: מה האחוז מבין אלה שמסיימים בית-ספר תיכון?

קולט אביטל: בואו נתחיל מהתחלה כי פשוט לא הבנו.

קולט אביטל: מכלל האוכלוסייה מה אחוז האתיופים שמגיע לבגרות?

קולט אביטל: מכלל האוכלוסייה ולא רק מהאוכלוסייה האתיופית.

אמיר תואבה: 42%.

קולט אביטל: אתה יודע מה, אני אפטור אותך מזה.

קולט אביטל: תעזוב את כלל האוכלוסייה מפני שכלל האוכלוסייה הוא כך וכך מיליונים ואנחנו מדברים בסך הכול על 93,000 עולי אתיופיה.

עודי בהט: בשנת 2003 בכיתה י"ב למדו 1,820 ילדים יוצאי אתיופיה, מתוכם 1,500 ניגשו לבגרות, שהם 82%.

עודי בהט: זכאים לבגרות עם סיום הלימודים: 745, שמהווים 49% מתוך כלל הניגשים.

קולט אביטל: המספר הזה לא ברור.

קולט אביטל: יוצא כאילו יש יותר אנשים שסיימו מאשר זכאים.

עודי בהט: בשנת 2003 1,820 תלמידים יוצאי אתיופיה למדו בכיתות י"ב.

קולט אביטל: מתוך מה?

קולט אביטל: כמה אנשים מונה שכבת הגיל שלהם?

עודי בהט: אני לא יודע אם יש לי כאן את הנתון הזה.

עודי בהט: מתוך המספר הזה, 1,820, 82% ניגשים היום לבגרות, שזה 1,500 תלמידים, ומתוכם 49.5% זכאים לבגרות.

עודי בהט: זה מאלה שניגשו.

עודי בהט: מכלל הלומדים ב-י"ב זה קצת פחות, זה 40.1%.

עודי בהט: זה המספר שאנחנו פרסמנו.

עודי בהט: לעומת זה בשנת 1993 היו רק 8.45% מהתלמידים ילידי אתיופיה זכאים לבגרות.

קולט אביטל: זאת בהחלט התקדמות אבל השאלה היא כמה אנשים משכבת הגיל מגיעים בכלל ל-י"ב וכמה נושרים בדרך.

עודי בהט: אין לי כאן את הנתון הזה.

קולט אביטל: לנו יש את הנתון הזה דרך המשטרה, יש לנו נתונים על נשירה.

סוזי בן-ברוך: לא נעים להגיד את זה כך.

סוזי בן-ברוך: הנתונים שלנו הם אלה שהגיעו למשטרה.

קולט אביטל: כשליש משכבת הגיל של כיתות י"א-י"ב אינם מגיעים לבית-ספר.

קולט אביטל: עיקר הנשירה היא במעבר מבית-הספר היסודי לחטיבת הביניים, ובמעבר מחטיבת הביניים לתיכון.

קולט אביטל: יש נשירה של כשליש מהתלמידים.

קריאה: כרבע מהנוער לא מסיים בית-ספר תיכון.

עודי בהט: אני לא נכנס כאן לשאלה איך מודדים נשירה כי זה סיפור בפני עצמו ויש לו כמה גרסאות.

עודי בהט: אין לי כאן את הנתון הזה.

עודי בהט: אני יכול לומר איך משרד החינוך מטפל בדברים ומה הוא עושה, גם לגבי הנשירה.

עודי בהט: שאלת אותי על ההיבט האסטרטגי, כי זה דיון שעוסק בקליטה כללית של יוצאי אתיופיה, ואם יש לי כמה דקות ארצה להתייחס.

קולט אביטל: תתייחס בבקשה גם לנקודה שהועלתה כאן, שהיא קריטית מבחינתי, של הכשרת מורים.

קולט אביטל: זה חלק מהאסטרטגיה.

עודי בהט: כפי שאנחנו יודעים, ודיברנו על כך כאן, עובדה היא שיוצאי אתיופיה מגיעים פעמים רבות ברגע האחרון מבלי ליידע את המערכות השונות.

עודי בהט: הם מגיעים למרכזי קליטה, בעיקר בפריפריה, בלי כל קשר ותיאום ליכולת הקיבול של מערכת החינוך.

קולט אביטל: ולמרות כל הישיבות לא חל שום שינוי?

עודי בהט: יש שינוי מסוים אבל הוא עדיין לא עמד במבחן.

עודי בהט: לאחר כל הפניות, כולל של הוועדה, במכרז האחרון שהוציא המשרד לקליטת העלייה לגבי מרכזי קליטה חדשים, לכשיבנו אותם או לכשישכרו את המבנים, נתבקשה מערכת החינוך לתת רשימה של מקומות – ומדובר בעצם על מערכת החינוך הדתית שהרי לשם מתועלים כל התלמידים יוצאי אתיופיה בשלב הראשון בהיותם במרכזי הקליטה – רשימת מקומות שהם בעדיפות מבחינתנו ורשימת מקומות שמבחינתנו אי אפשר להכניס בהם אפילו ילד אחד, עם כל הרצון, כמו שאמר ראש עיריית קריית מלאכי, שיבואו אפילו 100,000.

עודי בהט: אז זאת הליכה משמעותית מאוד לקראתנו אבל עדיין לא נבנה שום מרכז קליטה מאז המכרז ועדיין מדובר על תפוסה מלאה במקומות הקיימים.

עודי בהט: הרי שום דבר לא בא במקום מקומות קיימים.

עודי בהט: ובמקומות הקיימים הילדים עדיין מוסעים רחוק ואנחנו מתקשים בזה.

עודי בהט: נקודה אחת שלא השתפרה היא היכולת שלנו לדעת אפילו 24 שעות מראש לאן באים, כמה באים ואם זה בנים או בנות.

עודי בהט: אנחנו מקבלים את המידע ממש ברגע האחרון, שעות אחדות לפני שהעולים מגיעים בפועל אל מרכז הקליטה וזה מסובך מאוד.

עודי בהט: ואחר-כך, בצדק, דורשים מאתנו מהר ככל האפשר למצוא שיבוץ לילדים ולא להשאיר ילדים במרכז הקליטה.

עודי בהט: היו כמה מקרים שילדים בודדים או קבוצות קטנות של ילדים נשארו ללא שיבוץ תקופה שנראית גם לנו מאוד לא סבירה.

עודי בהט: הכנסנו נוהל חדש בעניין הזה.

עודי בהט: אפילו כעת כשאני מדבר כאן, יש שני מורים, אחד בבאר-שבע והשני במבשרת ציון, שנמצאים בתוך מרכז הקליטה כממלאי מקום, לכמה ימים לפחות, עד שתוקם כיתת-קלט חדשה, כי אם יש כיתת-קלט בת שנה עם 33 תלמידים אי אפשר לצרף אליה 2-3 ילדים שעכשיו נחתו.

קולט אביטל: בוא לא ניכנס לפרטים האלה.

עודי בהט: הפרטים האלה יוצרים אחר-כך מציאות בעייתית מאוד מבחינת היכולות שלנו לעשות את העבודה כמו שהיינו רוצים לעשות.

עודי בהט: משרד החינוך מטפל, כמו שאמרתי, אסטרטגית בכל הגילאים.

עודי בהט: אנחנו שותפים לפרויקטים מערכתיים בגיל הרך.

עודי בהט: נכון שהג'וינט ידיו רב לו בהרבה מאוד פרויקטים, ואנחנו לא מזלזלים, אנחנו עושים איתם הרבה מאוד.

עודי בהט: כמעט בכל הפרויקט שהג'וינט עושה במערכת החינוך משרד החינוך שותף במימון.

קולט אביטל: אברבו עליך.

קולט אביטל: אמרת שכל מה שהם עושים גם אתם שותפים.

קולט אביטל: זה צריך להיות בדיוק הפוך.

עודי בהט: זה הפוך.

עודי בהט: נכון שלפעמים הגוף הפילנתרופי הוא הדוחף, וזה בסדר, אבל אני אומר עוד פעם, אנחנו שותפים עם הג'וינט.

עודי בהט: הג'וינט הוא בעל המאה, נכון, אבל בעלי הדעה והשותפים להחלטות ולהתוויית המדיניות, בהחלטה אילו פרויקטים יופעלו, הם אנשי משרד החינוך.

קולט אביטל: למה זה לא צריך להיות הפוך?

קולט אביטל: במדינה מסודרת כמו מדינת ישראל אתם צריכים להתוות פרויקטים ולמצוא שותפים, לפעמים מבחוץ.

קולט אביטל: למה אתם ה"נוֹך שלעפערים" אחרי הג'וינט?

עודי בהט: בחלק גדול מן המקרים היוזמות הן שלנו והג'וינט, כמי שמגייס את התרומות בעולם היהודי – מה לעשות, מדינת ישראל מתקיימת הרבה מאוד על תרומות – הוא חלק מן העניין.

קולט אביטל: אין מענה לנושא קליטת עלייה בתקציב הרגיל של משרד החינוך?

עודי בהט: יש מענה.

עודי בהט: אבל למשל פרויקט כמו פרויקט PACT (Parents And Children Together) של הגיל הרך, שעולה כ-15 מיליון שקל וכולל 8,000 ילדים בגילאים 0-8, שזה רוב רובם של קהילת יוצאי אתיופיה בארץ, הוא לא איזה פרויקט קטנצ'יק באיזה ישוב אחד.

אמיר תואבה: זאת עלייה צעירה מאוד.

אמיר תואבה: הצורך הוא גדול.

אמיר תואבה: זה פועל בכמה ישובים בלבד.

עודי בהט: זה פועל ב-10 ישובים שבהם נמצאים רוב רובם של יוצאי העדה.

קולט אביטל: סליחה, זה לא דיון פרטי.

עודי בהט: רק בשבוע שעבר המנכ"לית אישרה עוד תקציב לפרויקט הזה, כ-3.5 מיליון שקל שמשרד החינוך נותן.

קולט אביטל: אתה אומר שמנכ"לית משרד החינוך אישרה תמיכה בפרויקט.

קולט אביטל: אני אומרת כאן שאם אנחנו רוצים לקלוט עלייה, בנתונים האלה אנחנו צריכים להיות אלה שמובילים ולא להצטרף לאחרים ולאשר תמיכה.

קולט אביטל: זה צריך להיות פרויקט שלנו.

קולט אביטל: איפה המענה לדבר הזה במערכת החינוך?

עודי בהט: את עיקר המימון עושה הממשלה.

עודי בהט: נכון שפרויקטים כאלה ואחרים, כמו פרויקט PACT ועוד כל מיני שמות מגוונים מאוד, נעשים בשותפות עם הג'וינט ועם עוד כל מיני גופים שכבודם במקומם מונח, אבל את עיקר הדברים, דהיינו שיעורי העזר, שם מדובר על מאות מיליוני שקלים, המדינה נותנת ואין לה שותף.

עודי בהט: כלומר, הסיוע העיקרי ניתן על-ידי המדינה.

עודי בהט: בפרויקטים מסוימים, שלעתים מתפרסים על פני 10 ישובים ולעתים על פני 5 ישובים או 20 ישובים – ולכן ציינתי את PACT כי הוא מאוד מערכתי, אך יש עוד עשרות פרויקטים קטנים – אנחנו שותפים.

נסים זאב: ההשתתפות היא על-פי פרויקטים?

עודי בהט: לא.

עודי בהט: ההתערבויות מבחוץ על-ידי גורמים שונים הן לפי פרויקטים אבל הסיוע הבסיסי לתלמיד עולה ניתן על-ידי הממשלה, וזה עיקר הכסף.

קולט אביטל: כמה הממשלה משקיעה בתלמיד עולה מבין עולי אתיופיה פר קפיטה לשנה?

עודי בהט: אני לא רוצה לשלוף נתונים אבל רק כדי לתת תמונה כללית מאוד - - -

קולט אביטל: מה רמת ההשקעה?

קולט אביטל: כמה המדינה משקיעה בממוצע בתלמיד עולה מאתיופיה?

קולט אביטל: אנחנו יודעים כמה המדינה נותנת פר ילד עולה מאתיופיה בגן ילדים.

עודי בהט: את שואלת על ההשקעה בנוסף על היותו תלמיד, כלומר רק בשל מרכיב העלייה שלו?

קולט אביטל: הרי יש תוספות לילדים עולים.

קולט אביטל: בסך הכול כמה המדינה משקיעה בילד עולה לעומת ילד לא עולה?

מסרט וורקו: אם מדובר באגרות חינוך, זה תקציב שאנחנו מעבירים למשרד החינוך כדי שיוכלו להעביר למוסדות פר תלמיד עולה.

מסרט וורקו: ב-3 השנים הראשונות שלו בארץ הוא מקבל תוספת של 850 שקלים.

עודי בהט: זה הכסף הקטן.

עודי בהט: אני מדבר על 20,000-30,000 שקל לפחות לשנה.

עודי בהט: בין 2-3 שעות זה 12,000-15,000 שקל בערך.

עודי בהט: תלמידים רבים מאוד מקבלים פרויקטים כמו פל"א ואחרים, וזה בערך 1,000 שקל בשנה.

עודי בהט: כלומר, משהו בסדר הגודל הזה.

קולט אביטל: כמה פחות או יותר אתם משקיעים בילד עולה לשנה, עם כל התוספות?

עודי בהט: אני לא יכול לתת תשובה בצורה כזאת.

עודי בהט: כדי לתת לוועדה מושג כללי אני אומר שלא מדובר כאן על 200 שקלים אלא על עשרות אלפי שקלים לילד בשנה, בלי ספק.

עודי בהט: זה הסעות ופנימיות יום ופרויקטים כאלה ואחרים, כל אחד זה 1,000 שקל, 2,000 שקל לילד, פלוס השעות שהם מקבלים.

עודי בהט: אני צריך להיות מספיק אחראי, ללכת הביתה ולעשות חשבון מדויק.

עודי בהט: אני לא יכול לשלוף כאן איזה מספר.

נסים זאב: מדובר על השקעה מעבר לשעות הלימוד?

עודי בהט: מעבר למה שמקבל תלמיד רגיל.

נסים זאב: במסגרת השעות המקובלות של משרד החינוך האם אין מקום לג'וינט או לגופים אחרים להתערב כדי לתת העשרה לילדים?

קולט אביטל: הם עושים את זה.

עודי בהט: זה בדיוק מה שהם עושים: הם נותנים העשרה ועושים פרויקטים מקומיים יותר, פרויקטים ייעודיים.

מלכה שבתאי: מר עודי בהט מדבר על עולים ועל מערכת שמתכווננת ומשקיעה בעולים.

מלכה שבתאי: אני כל הזמן לא אפסיק לשאול מתי תהיה תוכנית אסטרטגית של משרד החינוך של מדינת ישראל לתלמידים יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: התמונה לגבי ילידי הארץ והחולשה היחסית של ילידי הארץ עוד לא חלפה מן העולם.

מלכה שבתאי: מר עודי בהט הוא מנהל גף קליטת עלייה אבל איפה מדינת ישראל ומשרד החינוך של מדינת ישראל מול האתגרים הגדולים של קליטת תלמידים יוצאי אתיופיה על כל גווניהם?

מלכה שבתאי: ועוד דבר, בשביל הסדר הטוב, במשרד ראש הממשלה מתקיים היום דיון, שכנראה כתוצאה ממנו יתחילו לעלות 600 עולים חדשים מאתיופיה מדי חודש.

מלכה שבתאי: זה ממש לא נותן לי מנוחה לשמוע שהתפר בין הסוכנות היהודית ומרכזי הקליטה לבין בתי-הספר ומערכת החינוך עדיין עובד בשיטה של אזעקות והתארגנויות של הרגע האחרון.

מלכה שבתאי: ממש מבהיל לדעת שבדרך אלינו היקפים גדולים כאלה של עולים ועדיין נוהלי העבודה ודפוסי העבודה, למרות כל הניסיון והמאסות שאנחנו מדברים עליהם, נמצאים ברובד הזה.

מלכה שבתאי: איך זה יכול להיות?

טובה מטלון: גם היום יש בסביבות 400 עולים בחודש.

קולט אביטל: יש 300 עולים בחודש.

עודי בהט: יש בחודש בסביבות 155 תלמידים עולים חדשים מאתיופיה במערכת.

עודי בהט: אני חושב שראוי לפרוט את הדברים.

עודי בהט: דיברנו כאן הרבה מאוד פעמים על קירוב המשפחה והקהילה לתוך המערך הכללי של הטיפול.

עודי בהט: בשנת 2005 אנחנו מגדילים את מספר המגשרים במערכת החינוך מ-29 משרות ל-40 משרות.

מלכה שבתאי: זה מבורך.

עודי בהט: זה משמעותי מאוד.

עודי בהט: אנחנו עושים את זה עכשיו עם תחילת כהונתו של מרכז ההיגוי בקדנציה החדשה שלו.

עודי בהט: היה מכרז והם נבחרו להמשיך לטפל בנושא.

קולט אביטל: מה עם הכשרת מורים?

עודי בהט: אנחנו עוסקים בהכשרת מורים.

עודי בהט: זה אחת המסקנות גם של דוח ועדת שוהמי וגם של דוח ועדת דברת, כולם מדברים על נושא הכשרת המורים.

עודי בהט: להכשרת מורים יש שני היבטים: הכשרת מורים חדשים, ומיומנויות למורים שנמצאים כבר בשטח.

עודי בהט: אנחנו פרוסים במערכת השתלמויות רחבה מאוד של מורים.

עודי בהט: היה לנו הכבוד והעונג לשמוע את ד"ר מלכה שבתאי בהרבה מאוד השתלמויות כאלה, וזה נעשה בכל הארץ, בכל המחוזות, באופן קבוע, בצורה מסודרת.

עודי בהט: יחד עם זה, אני מקווה שבעקבות דוח דברת תחול תזוזה של ממש והאוניברסיטאות והמכללות שתישארנה על כנן תפתחנה באמת בצורה מסודרת מסלולים פורמליים להכשרת מורים לעולים.

עודי בהט: זה נכון לגבי יוצאי אתיופיה, זה נכון לגבי עולים ממקומות אחרים.

עודי בהט: התחלנו בדבר הזה בעקבות דוח שוהמי.

עודי בהט: היו כבר שני קורסים באוניברסיטת תל-אביב שפרופ' אילנה שוהמי עצמה היתה אחראית להם, היו קורסים בעוד 3 מכללות, במכללת לווינסקי יש לימודי תואר שני בנושא הוראת עולים או רב-תרבותיות או חינוך רב-לשוני.

עודי בהט: כל השמות האלה הם תוצאות של היוזמות שלנו, ובחלקן גם במימון שלנו, כדי להעלות על המפה את הנושא הזה של מורה לעולים, דבר שלא היה קודם לכן.

קולט אביטל: סליחה שאני מטרידה אותך שוב בשאלות שאין לך עליהן תשובות.

עודי בהט: את לא מטרידה אותי.

עודי בהט: אני כאן בשביל זה.

קולט אביטל: כמה מורים עוברים השתלמויות או סדנאות כאלה מדי שנה?

קולט אביטל: אתם בוודאי יודעים כי יש לכם תקציב נתון.

קולט אביטל: כמה מורים מתוך המערכת עברו עד עכשיו השתלמויות והאם יש איזה מעקב אחר תוצאות ההשתלמויות האלה?

קולט אביטל: אני מדברת על הכשרת המורים הקיימים, לא החדשים.

עודי בהט: אני מעריך שניתנו כ-2,500 שעות השתלמות.

קולט אביטל: אני לא שואלת כמה שעות.

קולט אביטל: אני שואלת כמה אנשים עברו את ההשתלמויות הללו.

עודי בהט: אני מחלק את זה לשעות וכך אני יודע את מספר המורים.

עודי בהט: מדובר על כמה מאות מורים מדי שנה.

קולט אביטל: אתם לא עובדים לפי איזו תוכנית?

עודי בהט: אנחנו עובדים לפי תוכנית מדויקת.

עודי בהט: אני יכול להגיד לך בדיוק באיזה יום בשבוע, באיזה מקום ובאילו נושא עוסקים בכל השתלמות של קבוצת מורים בארץ בנושא קליטת עלייה.

עודי בהט: אני גם נוסע לבקר אותם ורואה אותם יושבים במעגלים שלהם, בהשתלמויות שלהם, מהצפון ועד הדרום, צמודים לכיתות הקלט אם מדובר על יוצאי אתיופיה, צמודים ל"פסגות" (מה שהיה פעם מרפ"ד – המרכזייה הפדגוגית) אם זה עולים ממקומות אחרים.

עודי בהט: בכל הארץ פרוסות השתלמויות.

עודי בהט: אם נחלק את מספר השעות לאנשים, זה כמה מאות מורים.

קולט אביטל: אני פשוט לא מבינה את העניין הזה.

קולט אביטל: אם אתה יודע כמה אנשים, ואתה עובד לפי תוכנית מסוימת, למה אתה לא יכול להגיד לי בשנה X כמה מורים עברו השתלמות?

עודי בהט: אני מתנצל שאני לא יכול לבוא עם נתונים על כל השאלות, כשאני לא יודע מראש מה ישאלו אותי, ולתת תשובות מדויקות.

עודי בהט: אני יכול לומר שאנחנו מימנו בשנה שעברה כ-2,500 שעות השתלמות.

עודי בהט: אם קבוצה זה 20 מורים ב-56 שעות השתלמות, אפשר לעשות את החשבון ולראות שזה כמה מאות מורים.

עודי בהט: אבל אני צריך לבדוק בניירת ולתת תשובה מדויקת.

עודי בהט: אין כל בעיה להגיד כמה מורים השתלמו.

קולט אביטל: יש לך מעקב אחרי ההשתלמויות הללו?

עודי בהט: בוודאי, הרי יש גמולי השתלמות.

עודי בהט: זה רשימות מסודרות של מורים.

קולט אביטל: זה שהם מקבלים גמול השתלמות, זה נפלא.

קולט אביטל: אני שואלת מה התוצאה בשטח.

עודי בהט: זה אומר שעוקבים אחריהם שמית.

נסים זאב: אמרת שכמעט 50% עוברים בהצלחה את הבגרות.

נסים זאב: אני מבין שאחר-כך חלק ממשיכים הלאה, הן בהכשרת מורים והן באוניברסיטאות.

נסים זאב: אני מבין שאין לך תשובה ברורה על האחוזים.

נסים זאב: איך ההתפלגות בתחומים אחרים של המקצועות, בהיי-טק וכדומה?

עודי בהט: אני לא יודע.

בתיה איוב: רובם ממשיכים ללמוד במדעי הרוח והחברה.

עודי בהט: נמצאים כאן נציגים משתי יחידות של משרד החינוך שמטפלות באלמנטים מסוימים שצוינו כאן, הן בנושא נשירה וקידום נוער, והן בנושא השירות הפסיכולוגי בתחום המניעה של סמים, אלכוהול, פשע וכדומה.

עודי בהט: הם נמצאים כאן כדי לענות, אם יתבקשו, על שאלות בתחום הזה, בהקשר לעולים מאתיופיה.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: לפני שאנחנו נעבור אליהם, רק כדי לקבל תמונה על אילו ממדים של פשיעה אנחנו מדברים, האם נוכל לקבל קצת מושג: האם יש שינויים?

קולט אביטל: אם יש ירידה?

קולט אביטל: אם יש עלייה?

סוזי בן-ברוך: העברנו לכם נתונים על שנת 2003.

סוזי בן-ברוך: בעשור האחרון יש עלייה מסיבית במעורבות של בני נוער עולה בפשיעה.

קולט אביטל: אני רואה שבשנת 2004 זה 4.1%.

סוזי בן-ברוך: בשנה שלפני כן היתה עלייה מ-680 ל-1,400 אבל יכול להיות שזה מוסבר באיזו בעיה באיסוף הנתונים, אנחנו בודקים את זה.

סוזי בן-ברוך: אבל לגבי הנתונים של שנת 2004 אין ספק שהם נכונים.

סוזי בן-ברוך: אוכלוסיית הנוער העולה האתיופי מהווה 1.3% מסך כל אוכלוסיית הנוער, והם מעורבים ב-4.3% מן הפשיעה בכלל אוכלוסיית הנוער.

סוזי בן-ברוך: יש לי נתונים על סך כל הנוער העולה, שם מוצאים תמונה הרבה יותר עגומה.

סוזי בן-ברוך: יש בסך הכול עלייה של 7.6% בשנת 2004 לעומת שנת 2003 במעורבות של נוער עולה בפשיעה.

קולט אביטל: אצלי כתוב הפוך, שב-2003 זה 7%.

סוזי בן-ברוך: את מחזיקה נתונים על עולים ממוצא אתיופי בלבד.

סוזי בן-ברוך: אני דיברתי על פשיעה בקרב סך כל הנוער העולה.

סוזי בן-ברוך: בשנת 2004 יש עלייה של 7.6% בפשיעת נוער עולה לעומת השנה הקודמת.

סוזי בן-ברוך: אלה נתונים חדשים שעוד לא פרסמנו, פעם ראשונה שאני אומרת אותם.

סוזי בן-ברוך: החלק הארי של העשייה העבריינית, לצערנו, הוא דווקא בעבירות רכוש, ושוב זה לא מפתיע.

סוזי בן-ברוך: כמעט 50% מפשיעת הנוער העולה היא בעבירות רכוש, קרי: גניבות מתוך רכב, גניבות אחרות, התפרצויות.

סוזי בן-ברוך: זה מאפיין אוכלוסייה מהגרת, אוכלוסייה עולה.

קולט אביטל: ומתוכם כמה אתיופים?

סוזי בן-ברוך: בשנת 2004 מתוך 5,537 תיקים שנפתחו לבני נוער עולה – אני מדברת רק על תיקי פ"א כי אין לנו אפשרות לדעת על תיקי ב"ת(?)

סוזי בן-ברוך: שאנחנו לא רוצים לתייג אותם, שם מכניסים את הנתונים בלי פרטים.

סוזי בן-ברוך: אני מדברת על תיקים פליליים – מתוכם כ-1,000 תיקים נפתחו לנוער עולה אתיופי, וזה קצת פחות מ-20%.

מלכה שבתאי: אפשר לדעת כמה מהם ילידי הארץ שהוריהם עלו מאתיופיה?

סוזי בן-ברוך: במשרדי הממשלה ההגדרה הראשונית של "בני נוער עולה" היתה מי שעלה לארץ משנת 1990 ואילך.

מלכה שבתאי: כלומר, אין לנו נתונים על ילידי הארץ שהוריהם יוצאי אתיופיה בתחום העבריינות והפשיעה?

סוזי בן-ברוך: את יכולה לסווג את זה בנפרד.

סוזי בן-ברוך: אבל את מדברת על ילדים בגילאים מתחת לגיל האחריות הפלילית ברובם וזה נתון שאני לא יכולה לתת כי אנחנו לא מתייגים אותם.

קולט אביטל: שלא בהקשר לפשיעה, הבנתי מכמה סקירות שקיבלנו כאן ממערכת החינוך, שגם ילדים למשפחות עולים שנולדו בארץ, מערכת החינוך עדיין ממשיכה להשקיעה בהם כאילו הם עלו.

עודי בהט: זה לא מדויק.

טובה מטלון: אם כך היו נוהגים אז היו טוענים שאנחנו עושים סגרגציה.

טובה מטלון: הסל שונה.

סוזי בן-ברוך: ההגדרה של נוער עולה היום שונה בכל משרדי הממשלה.

עודי בהט: אף תלמיד יליד הארץ לא מקבל שעות עזר, למשל.

עודי בהט: נכון שבדברים הלא פרטניים, בפרויקטים מערכתיים יותר, חברתיים, קבוצתיים, אנחנו לא עושים את ההבחנה.

עודי בהט: העניין הזה מאוד עדין, מאוד רגיש ומאוד מסוכן כיוון שבצדק יכול לבוא מישהו ולהגיד: הבן שלי נולד בארץ, אתם לא תתייגו אותו על רקע צבע, וזה יהיה נכון וזה לא יעמוד בשום מבחן משפטי.

מלכה שבתאי: אבל הייצוג שלהם בחסות הנוער ובקידום נוער ובשירות לנערה במצוקה הוא 37%.

מלכה שבתאי: השאלה היא מה המשמעות של הנתון הזה לגבי כל מערך הטיפול בילידי הארץ יוצאי אתיופיה.

מלכה שבתאי: אני חושבת שגף קליטת עולים צריך להיות גף לטיפול גם בדור השני של יוצאי אתיופיה לאור התמונה של הייצוג הגדול שלהם, הנה זה הנתון, 37%.

סוזי בן-ברוך: אבל יש גם בשורות.

סוזי בן-ברוך: התוכנית "מסיכון לסיכוי", שכבר דיברנו עליה כאן, התחילה לפעול ב-4 ישובים לפני 3 שנים.

סוזי בן-ברוך: עשינו מחקר הערכה מלווה ולפני שבועיים קיבלנו ממצאים.

סוזי בן-ברוך: ב-3 מתוך 4 הישובים יש ירידה של 13% ומעלה במעורבות של נוער עולה בפשיעה וזה כבר מראה סימנים טובים.

סוזי בן-ברוך: בישוב הערבי דווקא יש עלייה של 6%.

סוזי בן-ברוך: זה אומר שכאשר נוער עולה מעורב פעם ראשונה בפשיעה ומגיע לתחנת משטרה, קצין הנוער מתקשר מייד בטלפון לקצין מבחן לנוער דובר שפה, שמגיע לתחנה, מחזיק את הנער ביד ומתחיל את השיקום, ואז רבים מהם לא חוזרים לפשע.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, יש כאן פתרון שאפשר לאמץ אותו.

סוזי בן-ברוך: אני שמחה שהשרה לקליטת העלייה הרחיבה את התוכנית "מסיכון לסיכוי" ל-10 ישובים נוספים.

סוזי בן-ברוך: מבחינה משטרתית דרשנו רק את זה, לא דרשנו תקנים לעצמנו ולא שום דבר אחר.

קולט אביטל: לא קיבלתם שום תקנים נוספים?

סוזי בן-ברוך: לא.

סוזי בן-ברוך: לא דרשנו אפילו תקנים למשטרת ישראל.

סוזי בן-ברוך: אולי את מכירה את נושא השיטור הקהילתי, שגם עבורו לא קיבלנו שום דבר.

סוזי בן-ברוך: הדבר היחיד שביקשנו הוא שכאשר נער עולה מגיע לתחנת משטרה, לא משנה אם הוא נעצר או מעוכב או שהוא משוטט ברחובות, יגיע אליו קצין מבחן לנוער מיוחד לנושא הזה, הדובר את השפה, ויתחיל את השיקום של הנער יחד עם בני משפחתו.

סוזי בן-ברוך: זאת כבר בשורה, ואנחנו רואים שיפור בעניין הזה.

מלכה שבתאי: כמה קציני מבחן דוברי שפה יש?

מלכה שבתאי: רק אחד.

סוזי בן-ברוך: אני לא יודעת כמה יש, אני לא אחראית על זה.

סוזי בן-ברוך: בנושא הזה יש בשורה.

סוזי בן-ברוך: בנושא הזה יועבר אליך גם מכתב מטעם המשרד לקליטת העלייה.

סוזי בן-ברוך: גברת שרה כהן היא הרפרנטית בעניין הזה.

סוזי בן-ברוך: אני רוצה להגדיר את המעמד של ג'וינט-אשלים.

סוזי בן-ברוך: היתרון של ג'וינט-אשלים, שהוא מאגד את כל משרדי הממשלה ועמותות ציבוריות יחד וכולם שותפים.

סוזי בן-ברוך: אין אחד מוביל יותר מהאחר.

סוזי בן-ברוך: את חלק מהמימון הוא נותן גם לתוכנית "מסיכון לסיכוי".

סוזי בן-ברוך: כגורם וולונטרי הוא לא מאיים על אף משרד ממשלתי, לכן הוא יכול גם להוביל מהלכים שאחרים לא מסוגלים לעשות, זה היתרון הגדול שלו.

סוזי בן-ברוך: יש גם רעיונות שלנו שאנחנו פונים לג'וינט ואומרים: תובילו אתם את זה, כולנו הרי חברים ושותפים, והם עושים את זה בצורה מקצועית מדהימה.

קולט אביטל: זאת אומרת שאנחנו זקוקים לג'וינט כדי לעשות את התיאום בין משרדי הממשלה?

קולט אביטל: זאת לא הפעם הראשונה שאנחנו שומעים על כך.

סוזי בן-ברוך: אני אומרת בצורה גלויה, כאשר יש לנו במשטרה רעיונות אנחנו נעזרים בג'וינט.

סוזי בן-ברוך: למשל כאשר רציתי מעורבות של קציני מבחן פניתי לג'וינט ואמרתי: חבר'ה, בואו נעשה פעולה משותפת, וכך התחילה התוכנית "מסיכון לסיכוי", זה לא סוד.

סוזי בן-ברוך: יש לזה גם יתרונות.

סוזי בן-ברוך: זה נעשה באווירה נעימה מאוד, בתחושה של שותפות אמת, כשטובת הילדים באמת עומדת לנגד עיני כולם.

סוזי בן-ברוך: משטרת ישראל החליטה השנה – והתחילה בזה כבר בשנה שעברה – לחבור לעמותות ציבוריות, לעמותות למיניהן כמו "אחרי", על"ם, "ידידים", כולן מוכרות.

סוזי בן-ברוך: כל עמותה שפונה אלינו ואומרת שהיא לקחה על עצמה טיפול בקבוצה של בני נוער – כמו למשל פרויקט "חוויה" שפועל חזק מאוד היום בארץ, שהוא בעיקרון לנוער עולה – משטרת ישראל עומדת בצד, ממתינה עם התיקים פתוחים, ולא משנה מה מספרם, עד שקצין מבחן לנוער שמלווה את העמותה ואת שיקום בני הנוער אומר: יש סיכוי שהנער העולה הזה לא יחזור לפשיעה, בואו ניתן לו צ'אנס, ואז אנחנו סוגרים לו את התיקים.

סוזי בן-ברוך: זאת אומרת, אם העמותה הזאת אכן אמינה עלינו – ואני מדברת על עמותות שעובדות אתנו חזק מאוד – על אף שלנער מסוים יש 12 תיקים פליליים כי בשנה-שנתיים האחרונות הוא הידרדר אנחנו מוכנים להמתין עם תיקים פליליים פתוחים ולסגור אותם אחרי זה, וגם להמליץ לפרקליטות לגנוז תיקים, תלוי מה סוג העבירה, ולו רק כדי שימשיכו לשקם את הנערים.

סוזי בן-ברוך: העמותות מלוות את הנערים עד הצבא ודואגות לגייס אותם לצבא למרות התיקים האלה.

סוזי בן-ברוך: אם יש סיכוי טוב כזה אנחנו בוודאי פתוחים לכך.

בני פיקדו: פתחת את הדיון כשהצגת את בעיית חוסר השתלבות של תלמידים יוצאי אתיופיה בבתי-ספר.

בני פיקדו: עוד לפני שאתם מדברים על בגרויות ומבחני סף לאוניברסיטאות אני רוצה לספר לכם.

בני פיקדו: כשאני למדתי בתיכון למדתי על עלייה ב' ועל יהדות רומניה ועל מרבד הקסמים ועל כל העליות.

בני פיקדו: אני רוצה לשאול, האם בגימנסיה הרצליה יודעים משהו על העלייה האתיופית, על כך ש-4,000 איש נספו בדרכם לישראל?

בני פיקדו: האם זה כלול בתוכניות הלימודים כחלק מלימודי ההיסטוריה בבתי-הספר?

קולט אביטל: אני חושבת שהשאלה נכונה מאוד.

קולט אביטל: האם זה קיים היום בספרי הלימוד או בתוכניות?

יעקב מלקמו: אני מפקח בכפרי הנוער הדתיים.

יעקב מלקמו: אני רוצה לציין שכאשר אנחנו מדברים על החוסן האישי ועל הנחלת התרבות, גם לחניכים, לא רק לחברה הקולטת, זה בעצם אחד הדברים שלא כל-כך משקיעים בו.

יעקב מלקמו: במערכת שאני מייצג פיתחנו תוכנית שנקראת "דע מאין באת", ללמד את הנערים על תרבות המוצא שלהם.

קולט אביטל: זאת תוכנית פרטנית שלך?

יעקב מלקמו: כן, זאת תוכנית של כפר הנוער.

יעקב מלקמו: אני ביחד עם המערכת פיתחנו תוכנית, ולזה נוסף נדבך שאנחנו לא מדברים עליו – שיתוף ההורים.

קולט אביטל: את זה אתה מפנה לאותם ילדים כדי שיהיו גאים בתרבות שלהם.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על כלל החברה הישראלית.

בני פיקדו: האם בגימנסיה הרצליה או בתיכון חדש בתל-אביב יודעים משהו על העלייה האתיופית?

יעקב מלקמו: אנחנו מכניסים תכנים כמו הכרת חג הסיגד, שהוא החג היחודי של יוצאי אתיופיה שלא מוזכר כלל במערכת הכללית.

יעקב מלקמו: אנחנו מעבירים תכנים לילד שמגיע לכפר הנוער ולא כל-כך מכיר את תרבות המוצא שלו.

יעקב מלקמו: מה לעשות, צבע העור נשאר.

יעקב מלקמו: הוא אמנם יליד הארץ אבל הוא לא כל-כך מוצא את התרבות שלו.

קולט אביטל: אני מודה לך אבל אנחנו מנסים להבין מה עושה כלל מערכת החינוך.

קולט אביטל: אולי זה לא הזמן המתאים לשאול מכיוון שמי שאחראי על הנושא הזה במשרד החינוך, פרופ' כץ מהמזכירות הפדגוגית, לא נמצא אתנו.

קולט אביטל: השאלה היא מה עושים במערכת החינוך כדי שילמדו יותר על התפוצות ועל תרומתן למדינת ישראל.

קולט אביטל: אני חושבת שאין לנו כאן מי שיענה עליה.

יאיר סיסאי: אני יכול לענות על השאלה באופן כללי.

יאיר סיסאי: אני עובד בכפר נוער "הודיות".

יאיר סיסאי: בין היתר אני עוסק גם בהדרכה וגם בהוראה.

יאיר סיסאי: אני יודע שבחלק מבתי-הספר כן מלמדים את הנושא הזה.

בני פיקדו: האם זה חומר לימוד בתוכניות של משרד החינוך, שנבחנים עליו בבגרות כמו שהיום נבחנים על עלייה ב'?

יאיר סיסאי: אני יודע שכל הנטל מוטל על כתפי המנהל.

יאיר סיסאי: הכול תלוי במנהל בית-הספר.

יאיר סיסאי: למשל בכפר הנוער "הודיות" יש על זה מבחן בגרות, יחידה שנקראת "יהדות אתיופיה" או משהו כזה.

קולט אביטל: בעצם אתה אומר לנו שזה יוזמה מקומית.

יאיר סיסאי: כן.

יאיר סיסאי: במערכת החינוך, על-פי מה שאני יודע, אין הנחיה כלשהי ואין מגמה ואין אפילו חשיבה כיצד לשלב את הנושא הזה של יהודי אתיופיה בתוך מערך הלימודים.

קולט אביטל: ההנחה היסודית של כולנו היא שאילו זה היה נעשה, זה היה נותן תחושה של כבוד לאותה הקהילה וגם היה מאפשר להם להיקלט טוב יותר בתוך החברה כולה.

בני פיקדו: והחברה הכללית היתה מכירה את הקהילה האתיופית ואת החברים שיושבים על-ידם בכיתה לא רק דרך כלי התקשורת ושידורי החדשות, שם אנחנו יודעים כיצד מוצגת הקהילה.

עודי בהט: אני מסכים עם כל מה שנאמר כאן.

עודי בהט: אני חושב שהיו כבר ישיבות אצל פרופ' כץ בנושא הזה לגבי כלל המערכת.

עודי בהט: יחד עם זה, בחינוך היסודי יש לנו כבר לפחות תוכנית אחת שנקראת "מרקם" ותוכנית שנייה שנקראת "מזמור" שכן באות אל תוך שיעורי העברית של הילדים בחינוך היסודי, לשיעורי הספרות, ושמורכבות מאגדות וסיפורים, מתרבות העדה, בצורה מאוד-מאוד יפה ומקצועית.

עודי בהט: אני מסכים שזה מעט מדי אבל אני חושב שזה כבר קיים.

יאיר סיסאי: זה לא יוזמה של מערכת החינוך.

יאיר סיסאי: מערכת החינוך אינה יוזמת ואינה עושה צעד כלשהו כדי ליזום את הדבר הזה.

יאיר סיסאי: אני יודע למשל שבבית-ספר יסודי בעפולה הפעולה נעשית בעקבות פנייה של אנשים שגרים בעפולה ובתמיכה של ארגונים שונים.

יאיר סיסאי: אני הולך להכניס את זה אל תוך מערכת החינוך בעפולה בבתי-הספר היסודיים.

עודי בהט: אבל אי אפשר לקחת דוגמה רק של עפולה.

עודי בהט: יש צוות היגוי שמשרד החינוך מוביל והוא מממן אותו.

בתיה איוב: אני מהאגודה הישראלית למען יהודי אתיופיה.

בתיה איוב: יש אמנם השקעה מרובה, גם על-ידי ארגונים וולונטריים וגם על-ידי גופי הממשלה וגם על-ידי תורמים מבחוץ.

קולט אביטל: יש גם יד אחת מכוונת?

בתיה איוב: אני לא יודעת.

בתיה איוב: אחד הדברים שמצמררים אותי, בשורה התחתונה אני רואה את בעיית הנוער ואין ספק שהיא לא היתה קיימת באתיופיה.

בתיה איוב: הבעיה של שתיית אלכוהול או שוטטות, זה לא היה קיים בכלל באתיופיה.

בתיה איוב: עם כל ההשקעה המרובה והיפה, וכולם באמת עושים עבודה מבורכת, הבעיה פשוט הולכת ומחמירה.

קולט אביטל: כי היא קשורה למשבר חברתי.

בתיה איוב: אף אחד עדיין לא מצליח למצוא את הפתרון, להבין את מהות הבעיה.

בתיה איוב: אנחנו רואים את תמונת המצב של מה שקרה בתקופה האחרונה בקריית מלאכי, זה התפרסם בכתבות ודיברנו על זה בחדרים.

בתיה איוב: אבל לא מבינים למה זה נוצר וכיצד לפתור את זה.

טובה מטלון: אני מגף קליטת עלייה במשרד החינוך, התרבות והספורט.

טובה מטלון: בחינות הבגרות, יש בהן חלק חובה קטן מאוד ולא לומדים שם לא על עלייה א' ולא על עלייה ב' אלא רק חומר בסיסי ביותר.

טובה מטלון: כל שאר היחידות הן יחידות לבחירה.

טובה מטלון: לכן אי אפשר להגיד שיש יחידה מסוימת על העולים מאתיופיה.

בני פיקדו: זה לא מה שנאמר.

קולט אביטל: גברתי, זה ישנו בספרי הלימוד בתוכניות ההיסטוריה שהוכנסו למערכת לפני 4 שנים.

טובה מטלון: אני אשמח להביא בפעם הבאה את ספרי ההיסטוריה.

קולט אביטל: יש לי את זה כאן, את לא צריכה להביא.

טובה מטלון: היחידות והנושאים משתנים משנה לשנה.

טובה מטלון: אני שמחה להגיד שהתחברו כאן שני אינטרסים, שלשניהם בעצם אותה כוונה – יוזמות של משרד החינוך ויוזמות של יוצאי אתיופיה, וזה רק לטובה – והתגבשו לתוכניות כמו "מרקם" ו"מזמור" ולתוכנית אחרות.

קולט אביטל: אבל אלה לא תוכניות ללימודים בתיכון.

טובה מטלון: לא, הן מיועדות לבתי-ספר יסודיים.

טובה מטלון: אני מתפרסת כרגע על שני תחומים.

טובה מטלון: בבית-ספר יסודי רוב הנושאים נתונים להחלטת המנהל, שם רוב הנושאים הם נושאי בחירה, ויש הרבה בתי-ספר שיש בהם יוצאי אתיופיה והתוכניות האלה נלמדות בהם על-פי עניין של המנהל ולא רק של יוצאי אתיופיה.

קולט אביטל: את רק מאשרת את מה שאמרנו.

טובה מטלון: לגבי בית-הספר התיכון אני מאוד אשמח לעדכן אתכם במה שקורה עכשיו בבחינות הבגרות.

טובה מטלון: אני חושבת שמה שנאמר כאן אינו מדויק.

קולט אביטל: מה לא מדויק?

טובה מטלון: אני צריכה ללכת למפמ"ר להיסטוריה ולבדוק את התוכנית המעודכנת.

טובה מטלון: לא עשיתי את זה לקראת הישיבה היום.

קולט אביטל: לא זאת הכוונה.

קולט אביטל: אני רוצה להציג את מר ג'רמי איימלך שיושב על-ידי שהוא ראפר.

גרמאי איימלך: השם המסחרי שלי הוא "ג'רמי קול חבש".

גרמאי איימלך: אני עובד ראפ חינוכי, מפעיל פרויקט מאספא"ת.

גרמאי איימלך: אני באתי מהשטח, לקחתי הכול מהשטח, ממה שאני רואה במועדונים, כי אני גם די-ג'יי.

גרמאי איימלך: מאספא"ת זה ראשי תיבות של מוסיקה, אלכוהול, סמים, פשע, אלימות ותרבות.

גרמאי איימלך: אני נפגש עם נוער בסיכון בכל הארץ.

גרמאי איימלך: זה פרויקט שהקמתי לבד.

קולט אביטל: האם משרד החינוך או מישהו אחר עזר לך?

גרמאי איימלך: אף אחד לא עזר.

גרמאי איימלך: זה גוף שמשרד החינוך מזמין אותו.

נעמה צוייג: הרשות למלחמה בסמים לא עזרה לך?

גרמאי איימלך: הם לא עזרו לי אבל אני עובד ביחד איתם.

קולט אביטל: אבל זאת יוזמה שלו.

גרמאי איימלך: אני עובד עם הרשות למלחמה בסמים אבל אני לא עובד אצלם.

נעמה צוייג: וטוב שכך.

גרמאי איימלך: אני מבין את הזעקה של הנוער כי אני חי איתם בחיי היום-יום.

גרמאי איימלך: בכל שבוע יש לי מפגשים עם נוער בסיכון ורוב הזמן גם עם המשטרה.

גרמאי איימלך: מה שקורה בשטח במועדוני נוער נובע מהתנהגות של בני נוער בסיכון בסופי שבוע, שנמשכים לשתייה ולאלכוהול.

גרמאי איימלך: בפרויקט הזה אני מקשיב לבני הנוער.

גרמאי איימלך: אני לא מלמד אותם.

גרמאי איימלך: הילדים האלה סובלים ממצוקה, תסכול וכאב.

קולט אביטל: אולי תוכל לנסות להגיד לנו בכמה מילים איזה סוג מצוקות אתה חש אצלם.

קולט אביטל: מה הטענה הכי בוערת של ילד כזה?

קולט אביטל: האם הוא לא מרגיש חלק מהחברה?

קולט אביטל: מה מציק לילד כזה?

גרמאי איימלך: יש הרבה דברים ואני לא יכול להגיד לך הכול.

גרמאי איימלך: אני שומע טענות על הפליות, על גזענות, שהחברה לא מכירה אותנו מספיק, שיש בעיות של אלכוהול בבית, שאין להם מסגרת לאחר שעות הלימודים בשעות הפנאי.

קולט אביטל: אתה נכנס אל תוך כיתות?

גרמאי איימלך: לא.

גרמאי איימלך: עכשיו אני מפעיל תוכנית של גננוּת בכפר יונה, שם מסתובבים הרבה בני נוער אתיופים שאין להם מועדון ואין להם כלום.

גרמאי איימלך: בשעות הפנאי הם רק מסתובבים כל הזמן ואין להם שום דבר.

גרמאי איימלך: רוב הזמן יש צעקה על חוסר עידוד ותמיכה, על חוסר אהבה.

גרמאי איימלך: באופן אישי אני זוכר שזה היה חסר לי כילד ואני לא קיבלתי את זה אף פעם.

גרמאי איימלך: כולם רואים בתקשורת ובסרטים עד כמה הצברים נותנים אהבה לילדים שלהם ואילו הילד האתיופי לא מקבל את זה.

גרמאי איימלך: עולה גם עניין הזהות, שאנחנו נמצאים בצומת מסוים ועוד לא יודעים איפה אנחנו נמצאים.

גרמאי איימלך: נערים אומרים שהם לא יכולים להגדיר לך אם הם אתיופים או ישראלים, הם נמצאים במצב כזה שלא יודעים לאן לפנות.

קולט אביטל: על אילו קבוצות גיל אנחנו מדברים?

גרמאי איימלך: מגיל 13-15, ומגיל 15-18.

קולט אביטל: מבין בני הנוער שבאים למסגרת שלך, כמה מהם היית אומר הם אנשים שעברו כבר מסגרות חינוכיות של 2-3 שנים בארץ?

גרמאי איימלך: הרוב הגדול נמצאים במסגרת כלשהי.

גרמאי איימלך: אבל יש גם את אלה שברחו מהפנימייה וחזרו לבית ושאין להם מה לעשות.

יאיר סיסאי: אני נפגש איתם בפנימיות.

יאיר סיסאי: אחת הסיבות למצוקות היא פירוק התא המשפחתי.

יאיר סיסאי: בני הנוער חשופים, בגלל קשיי הקליטה, לקושי כלכלי של ההורים וקושי לממן את הצרכים של הילד ושל המשפחה.

יאיר סיסאי: הילד כל הזמן חושב איך לעזור להורים, ואם הוא לא יכול לעזור להורים אז פשוט כל המחשבות שלו מופנות לעניין הזה והוא לא מצליח להתרכז בלימודים.

יאיר סיסאי: הוא חושב כל הזמן איך לנטרל את עצמו מהחשיבה היום-יומית שלו על הבית, על המצוקה שפוקדת אותו ועל כך שהחברה בכלל, אלה שמטפלים בו במערכת החינוך, לא מתייחסת אליו באופן אישי כדי לפתור את המצוקות בהן הוא נתקל בבית.

גרמאי איימלך: שאלת אותי על הבעיות של בני הנוער האתיופים.

גרמאי איימלך: בני הנוער חשים שהאבא לעצמו והאמא לעצמה והאח לעצמו, אני מתמודד לבד ואני נלחם כמו חיה שמנסה לשרוד מול השטח, מול החברה, מול הכול.

גרמאי איימלך: אני מכבד את ההורים שלי אבל הם לא יכולים לעזור לי בתחום הלימודים, הם לא יכולים לעזור לי בלימוד כתיבה וקריאה.

גרמאי איימלך: אני מתמודד עם החיים לבד.

גרמאי איימלך: בעצם ההורים אחראים לי אבל אני לא יכול לשבת לשיחה של רבע שעה לדבר עם אבא שלי אם אני במצב של דיכאון או חש תחושות תסכול.

קולט אביטל: יש גם פער בין הדורות.

גרמאי איימלך: פער של תקשורת בתוך המשפחה.

קולט אביטל: מר עודי בהט, עד כמה אתם נותנים בתוך מערכת החינוך מענה או לפחות התייחסות לעניין משבר הזהות של ילד שלא יודע איפה הוא, אם הוא אתיופי או ישראלי?

קולט אביטל: איך מתייחסים לנושא הזה במערכת החינוך?

קולט אביטל: אגב, השאלה הזאת נוגעת לכל גלי העלייה, לא רק לילדים האתיופים.

עודי בהט: אני לא יודע אם יש תוכנית מסוימת לעניין זה.

עודי בהט: אני לא יודע לענות.

יצחק קדמן: מבלי לפגוע באף אחד מן הגופים, שכל אחד עושה בתחום שלו את המקסימום בפרויקטים יפים מאוד, אבל אני חושב שאנחנו מפספסים נקודה מרכזית מאוד.

יצחק קדמן: ראשית, את צודקת לחלוטין, שאין יד מכוונת.

יצחק קדמן: הכול צומח, פעם פה ופעם שם, ללא יד מכוונת.

קולט אביטל: אין אסטרטגיה.

יצחק קדמן: לדעתי אסור לראות את האוכלוסייה של יוצאי אתיופיה במנותק מהחברה הישראלית, וזה גם בלתי אפשרי.

קולט אביטל: ד"ר קדמן, הבעיה היא שחלק מהם לא חשים כחלק מהחברה הישראלית.

יצחק קדמן: אני מתכוון לדברים הרבה יותר בסיסיים.

יצחק קדמן: אני מתכוון לכך שאנחנו חיים כרגע במדינה שכל הנושא החברתי חסר חשיבות בעיניה.

יצחק קדמן: זאת מדינה שמערכות הרווחה והבריאות והחינוך שלה קורסות לחלוטין.

יצחק קדמן: יכול להיות שיש פרויקט נפלא של המשטרה, שמזעיקים קצין מבחן, אבל בערד, למשל, בה יש אוכלוסיית עולים גדולה, כבר שנה אין קצין מבחן כי הקפיאו את התקן.

יצחק קדמן: אז אנחנו יכולים לדבר על כל מיני פרויקטים אבל התשתית הרוסה לחלוטין.

יצחק קדמן: ומי סובל מתשתית הרוסה?

יצחק קדמן: האוכלוסיות החלשות יותר.

יצחק קדמן: כפי שהזכרת קודם, וזה כל-כך נכון, כמה עולים יוצאי אתיופיה יש ברעננה, בגבעתיים, בהוד השרון, ברמת השרון?

יצחק קדמן: כמה עולים יוצאי אתיופיה יש ברשויות החזקות, שהיו יכולות להרים את העניין?

יצחק קדמן: שולחים אותם מראש למערכות כושלות.

יצחק קדמן: קריית מלאכי פושטת רגל כבר 3 שנים ואולי יותר.

יצחק קדמן: זאת העיר שצריכה לקלוט את העולים במצב הכי קשה שלהם?

יצחק קדמן: היא יכולה לעשות משהו?

יצחק קדמן: אז הג'וינט יעשה פרויקט, וזה יעשה פרויקט.

יצחק קדמן: התשתית היא בלתי מתקבלת על הדעת.

יצחק קדמן: אתמול שמעתי שעיריית ירושלים החליטה לאייש השנה רק שליש מהתקנים של הפסיכולוגים.

יצחק קדמן: אז מי יתייחס לבעיית הזהות של ילד כזה או אחר?

יצחק קדמן: לפני שבוע היה בג"ץ על קיפוח הבדואים בנגב בנושא קציני ביקור סדיר.

יצחק קדמן: אתם יודעים מה היתה הטענה של המדינה?

יצחק קדמן: המדינה טענה שאין קיפוח.

יצחק קדמן: למה?

יצחק קדמן: מפני שגם במגזר היהודי רק 25% מהתקנים של הקב"סים מאוישים ...

קולט אביטל: זה מה שנקרא: Two wrongs do one right ...

יצחק קדמן: אז מי ילך לחפש את הילדים הנושרים אם רק רבע מהתקנים של קציני הביקור הסדיר מאוישים?

יצחק קדמן: מה עשה קיצוץ קצבאות הילדים לאוכלוסייה האתיופית?

יצחק קדמן: למה אף אחד לא מדבר על זה?

יצחק קדמן: זאת אוכלוסייה שיש בה מספר ילדים גבוה יחסית במשפחה, שחתכו להם בבשר החי.

יצחק קדמן: אתם דיברתם על איך ילד מרגיש.

יצחק קדמן: איך ילד מרגיש כאשר אפילו את הדבר הבסיסי שהיה קיים, קצבאות הילדים, לקחו לו, וההורים יודעים להגיד לו רק "אין"?

יצחק קדמן: נפלא מה שג'רמי עושה איתם אבל זה לא יכול להחליף את התשתיות.

יצחק קדמן: לא יכול להחליף את זה שהורה הולך לקופת-חולים ואומרים לו: תשלם על תרופות, והוא אומר: אין לי.

יצחק קדמן: בסוף הוא משלם עבור התרופה ומוהל אותה במים כדי שתספיק ליותר זמן.

יצחק קדמן: אנחנו מתעלמים ממערכת, שבשביל אוכלוסייה מבוססת במדינת ישראל היא לא משנה, יש לה תחליפים לשירות הציבורי.

יצחק קדמן: אתמול החליטה הממשלה לקצץ עוד 800 מיליון שקל ממשרדי הממשלה.

יצחק קדמן: אתם חושבים שזה בשביל מחלקות תה?

יצחק קדמן: לא.

יצחק קדמן: זה אומר פחות אחיות בבית-ספר, פחות אחיות בטיפות חלב כדי להדריך את ההורים, פחות קציני ביקור סדיר, ואני יכול להמשיך את הרשימה.

יצחק קדמן: על מה אנחנו מדברים?

יצחק קדמן: ככל שהתשתית החברתית נפגמת והולכת, היכולת של אוכלוסיות חלשות להתמודד עם חיי היום-יום שלהם הולכת ונעשית בלתי אפשרית.

יצחק קדמן: אז מה הפלא שהם מוצאים את הביטוי שלהם בעבירות רכוש?

יצחק קדמן: יש קשר בין מצב כלכלי לעבירות רכוש.

יצחק קדמן: עם כל הדברים המצוינים שהאנשים היושבים כאן מנסים לייצג, אנחנו מדגדגים בקצה ולא נוגעים בשאלת התשתית הבסיסית ביותר.

יצחק קדמן: ככל שמדינה מנוכרת לאוכלוסיות חלשות, אוכלוסייה של מהגרים בכלל ובוודאי אוכלוסייה של מהגרים שהיא חלשה כלכלית לא יכולה לשרוד במצב הזה.

קולט אביטל: זה נכון.

גרמאי איימלך: באחד המפגשים שלנו הבאנו את ההורים.

גרמאי איימלך: ישבנו עם ההורים ועם הילדים ביחד ושאלנו את ההורים מה ההכנסה החודשית שלהם.

גרמאי איימלך: התשובות נעו בין 2,000 שקל ל-3,000 שקל.

גרמאי איימלך: לכל אחד יש 8-9 ילדים ואת המשכורת צריך לחלק לחשמל, לטלפון, לגז, לכל ההוצאות האלה.

גרמאי איימלך: כיצד משפחה יכולה להתקיים כך?

ליאורה מולו יצחק: אני מטעם מכון "ברנקו-וייס" בשיתוף עם המשרד לקליטת העלייה, הג'וינט וקרן ויזל.

ליאורה מולו יצחק: הנערים שנמצאים כאן

ליאורה מולו יצחק: באים מקריית מלאכי ואני מנחת הנוער שלהם ומלווה אותם במשך כל היום ובמהלך כל השבוע.

ליאורה מולו יצחק: אני יושבת בדיון הזה כבר למעלה משעה אבל כאשר ד"ר יצחק קדמן דיבר שערותי ממש סמרו והצטמררתי.

ליאורה מולו יצחק: בזמן שהוא דיבר הילדים כאן הזילו דמעות כי מישהו דיבר כאן על הבעיה שבאמת מציקה להם וכואבת להם, מישהו כאן נגע בדיוק בדברים שהם עוברים יום-יום.

ליאורה מולו יצחק: אני מרגישה שמיום ליום גם אני הולכת ומתחברת לילדים האלה.

ליאורה מולו יצחק: אני אמנם מישהי מהעדה שלהם אבל אני מגיעה מעיר אחרת.

ליאורה מולו יצחק: מה שהם עוברים שם, אני עוברת יחד איתם.

ליאורה מולו יצחק: את כל הסיפורים שהם חווים אני חווה יחד איתם.

ליאורה מולו יצחק: אני יכולה להציג לכם דוגמה חיה מאוד של ילד שאינני יודעת מה לעשות אתו.

ליאורה מולו יצחק: כשהתחלתי את העבודה שלי הייתי אמורה לעשות מיפוי לימודי, כי הרי לא כל אחד נכנס לתוכנית כזאת.

ליאורה מולו יצחק: הדבר הראשון שעשיתי הוא שיחות אישיות.

ליאורה מולו יצחק: אני צריכה לשמוע מה הבעיות של כל ילד, איפה הקשיים הלימודיים שלו ואז להתאים אותו ולשבץ אותו במקום הנכון.

ליאורה מולו יצחק: רוב הסיפורים שאני שומעת, לכל ילד יש סיפור שהוא מאסה ענקית, כובד שאני לא יודעת איך הוא סוחב איתו.

קולט אביטל: של מה?

ליאורה מולו יצחק: אתן לך דוגמה ספציפית שאני מלווה בליווי אישי.

ליאורה מולו יצחק: הילד בא ממשפחה עם 8 אחים, אבא נכה ואמא שלא יוצאת לעבודה כי היא מטפלת בילדים.

ליאורה מולו יצחק: האח הצעיר ביותר בן חודשיים והילד הזה הוא הבכור, בן 17.

ליאורה מולו יצחק: בנוסף לכך שהוא האח הגדול הוא אמור להיות גם האבא בבית.

ליאורה מולו יצחק: זה אומר שיש לו עוד מטלות.

ליאורה מולו יצחק: הוא שאל: איך אני אצא עכשיו לעבוד כשיש לי גם את הלימודים?

ליאורה מולו יצחק: ואני עוד אמרתי לו: אתה מחויב להיות בתוכנית.

קולט אביטל: הילד הזה גם עובד באיזה מקום?

ליאורה מולו יצחק: הילד לא יכול להרשות לעצמו חוגים.

ליאורה מולו יצחק: הוא מאוד מאוד אוהב כדורגל אבל הוא לא יכול ללכת לכדורגל.

קולט אביטל: אנחנו מדברים על קריית מלאכי?

ליאורה מולו יצחק: אני ספציפית באה מקריית מלאכי אז אני מדברת על הנוער מקריית מלאכי.

גרמאי איימלך: זה לא רק בקריית מלאכי.

גרמאי איימלך: זה בכל מקום.

קולט אביטל: זה לא נוגע לכל מקום.

קולט אביטל: אתן לכם דוגמה שאני מכירה.

קולט אביטל: חיפה, שהיא עיר חזקה יותר, הקימה רשות לקליטת עלייה ושם ילדים עם כשרונות מופנים לחוגים, והרשות הזאת גם מגייסת כסף מחוץ-לארץ ויש טיפול בכל המצוקות האלה.

קולט אביטל: זאת אומרת שהדבר אפשרי.

ליאורה מולו יצחק: אמשיך את הסיפור של אותו תלמיד.

ליאורה מולו יצחק: אמרתי לו שהוא חייב להיות בתוכנית.

ליאורה מולו יצחק: לאחר תקופה מסוימת התכנסה הוועדה שמחליטה האם כל ילד מתאים לתוכנית או לא.

ליאורה מולו יצחק: הסתבר שממוצע הציונים של התלמיד הזה לא טוב.

ליאורה מולו יצחק: אני הגנתי עליו, כי אני מכירה את הסיפור שלו שבית-הספר בכלל לא מכיר.

ליאורה מולו יצחק: מבחינתו זה רק מספרים, יש לו את סרגל הציונים ולכן מבחינתו התלמיד הזה לא מתאים לתוכנית.

ליאורה מולו יצחק: העניין הוא שהמצב הכלכלי לא מאפשר לו ללמוד, אין לו ראש ללמוד.

ליאורה מולו יצחק: לילד אין ראש לשבת ולפתוח מחברת ולראות מה הוא צריך לעשות למחר.

ליאורה מולו יצחק: הוא לא יודע איך לחיות את המחר.

קולט אביטל: תודה.

קולט אביטל: אולי נשמע גם את הילדים.

ליאורה מולו יצחק: רק עוד משהו קטן.

ליאורה מולו יצחק: שאלת את גברת מסרט וורקו לגבי העשרה.

ליאורה מולו יצחק: בתוכנית שלנו, פרט לתוכנית הלימודית יש גם תוכנית חברתית, שכוללת סדנאות חברתיות, כל הדברים שהילדים מתמודדים איתם – אם זה זהות, אם זה מודעות עצמית, אם זה מנהיגות.

ליאורה מולו יצחק: בנוסף, הם מתנדבים בתוך הקהילה ויש להם פעילויות חוץ, כמו ביקורים באוניברסיטאות, על מנת שיהיו חשופים למגוונים האלה, שיש אוניברסיטה ושניתן ללמוד לא רק עבודה סוציאלית.

ליאורה מולו יצחק: היום חלק גדול מיוצאי אתיופיה לומדים עבודה סוציאלית, זה כבר הפך להיות מעין סטיגמה.

דפני מושיוב: כבר לא, כי כבר לא מקבלים אותם.

גרמאי איימלך: שנים לומדים ולומדים ובסוף עובדים בעדה עצמה.

ליאורה מולו יצחק: יש את החשיפה לתרבות הישראלית, לתרבות האתיופית, שזה אומר ביקורים במועדונים והצגות.

קולט אביטל: אנחנו לא כאן כדי לעשות פרומו לתוכנית.

ליאורה מולו יצחק: חלילה וחס.

ליאורה מולו יצחק: אני רק אומרת לך, אלו דברים שחסרים לילדים האלה.

ליאורה מולו יצחק: עד כמה שלנו זה נראה מובן מאליו, אלו דברים שחסרים, וגם לי זה היה חסר כילדה אבל לי אולי היתה היכולת האישית להשיג את זה לבד בכוחות עצמי אבל הילדים האלה נמצאים באזור שלא מאפשר להם בכלל לחשוב על התקדמות.

אביבה טהון עלמו: אני לומדת בכיתה י"ב בקריית מלאכי.

אביבה טהון עלמו: אני רוצה להגיד מראש שלא באנו לכאן כדי לפגוע במישהו.

אביבה טהון עלמו: כאשר מר עודי בהט דיבר על הגרפים, הוא בעצמו התבלבל.

אביבה טהון עלמו: הוא צריך להבין שהגרפים האלה הם לא סתם מספרים על דף אלא זה אנשים אמיתיים.

אביבה טהון עלמו: אני משתתפת ב"אופק" אז לי כן יש אפשרות לקבל סיוע.

אביבה טהון עלמו: אבל אתם מדברים כאן על דברים מסביב.

אביבה טהון עלמו: בואו תראו מה קורה בקריית מלאכי, באיזה בתים אנחנו גרים, איפה אנחנו לומדים.

אביבה טהון עלמו: אין לנו בכלל אפשרויות לבוא ולבקש שיעשו לנו דברים כאלה.

אביבה טהון עלמו: כשכבר כן עוזרים לנו, נותנים לנו מעל ומעבר, אבל לרבים אין אפשרות לבקש עזרה על אף שהם כן רוצים ללמוד.

אביבה טהון עלמו: יש כאלה שאומרים: בסדר, עוזרים לי, תודה רבה, אבל יש כאלה שמסתכלים על הכול רק דרך הגרפים.

אביבה טהון עלמו: אם זאת העבודה שלו אז הוא אמור להבין איך הנוער מדבר.

אביבה טהון עלמו: הוא צריך להבין שמדובר כאן בבני אדם ולא בגרף, ואסור להסתפק בכך שהגרף עולה כי זה לא אומר שאפשר לשים את הבעיה בצד.

אביבה טהון עלמו: יש אנשים שנמצאים מחוץ לגרף, שלא דיברו עליהם, והם באמת צריכים את העזרה הזאת.

טובה צ'קול: אני תלמידת כיתה י"ב בקריית מלאכי.

טובה צ'קול: אני רוצה לדבר אתכם לא על הגרפים שחברתי הזכירה אלא על מה שקורה באמת בקריית מלאכי.

טובה צ'קול: שמעתם בוודאי על ההתאבדויות שאירעו בשנתיים האחרונות, כשבשנה האחרונה חודש אחר חודש היו התאבדויות.

טובה צ'קול: אלה אנשים שאנחנו מכירים, אלה חברים שלומדים אתנו.

טובה צ'קול: בגלל שזה כל-כך קרוב זה ממש אכפת לי.

טובה צ'קול: אצלנו בקריית מלאכי אין שום תעסוקה אחר הצהרים.

טובה צ'קול: בשדרות, באשדוד ובבאר-שבע יש מועדון אחר הצהרים, יש שם טלוויזיה ובני נוער יכולים לשבת בשאנטי על ספות ולדבר ולצחוק ולעשות שיעורי בית.

טובה צ'קול: אצלנו אין דבר כזה.

טובה צ'קול: רק אחרי ההתאבדויות – אני ממש מצטערת שהתחילו לחשוב על זה רק אחרי מה שקרה.

טובה צ'קול: תמיד חושבים רק כשזה מאוחר מדי.

טובה צ'קול: אם הם היו חושבים על זה קודם לכן אז אולי לא היו קורות כל ההתאבדויות האלה.

טובה צ'קול: בבית-הספר שלי יש לי רכז שכבה שהחליט לפתוח תעסוקה אחר הצהרים לתלמידי בית-הספר אבל לצערי חלק מבני הקהילה האתיופים מנותקים קצת מבית-הספר, חלק מהם מנותקים ומרגישים לא שייכים, והכול בגלל שהחברה דוחה אותם.

טובה צ'קול: הלכנו לעירייה והלכנו לכל הגורמים וביקשנו, והלכנו למנהל מוקד הקליטה שלנו, ושום דבר.

טובה צ'קול: הביאו כתבים וכתבו כתבות בעיתון וראיינו ילדים.

טובה צ'קול: הם עושים מזה רק רייטינג ופרסום וזהו.

טובה צ'קול: הם לא עושים שום דבר.

טובה צ'קול: הם רק רושמים הכול, מתרשמים מזה, אבל לא באים ורואים מה יש לנו בדיוק בקריית מלאכי.

טובה צ'קול: רק אם תבואו לבקר תראו כבר במו עיניכם מה יש בקריית מלאכי.

שלמה אקלה: אני מנכ"ל מרכז "בהלצ'ין" ליהדות אתיופיה.

שלמה אקלה: הדיון כאן העלה בעיות שונות.

שלמה אקלה: הבעיות האלה החלו כבר מזמן.

שלמה אקלה: כמו שאומרים, ככל שיש יותר רופאים, החולה מת.

שלמה אקלה: יש דבר כזה.

שלמה אקלה: יש גופים שונים שמטפלים, יש ראשי ערים, אבל כמו שאמרה היושבת-ראש אין יד מכוונת אחת וזה דבר שצריך לחשוב עליו.

שלמה אקלה: אני רואה מגזר מסוים שלא מדובר עליו, שזה ההורים, דור המדבר.

שלמה אקלה: בלי דור המדבר לא תהיה הצלחה של הילדים.

שלמה אקלה: אחת הבעיות שאנחנו עוסקים בהן, לא בעיות כלכליות אלא יש לנו גם בעיות תרבותיות קשות מאוד ואנחנו מטפלים בהן.

שלמה אקלה: אחת הדרכים היא שימוש במגשרים שעושים עבודה נהדרת בכל הארץ.

שלמה אקלה: היו יותר מ-100 פניות של זוגות שביקשו להתגרש ואנחנו מצליחים לשמחתנו הרבה ביותר מ-80% מהפניות להביא לשלום בית, לאפשר שהתא המשפחתי ימשיך להתקיים והילדים יגדלו לפחות בחיק המשפחה, על אף המצב הקשה.

שלמה אקלה: לצערי הרב לנושא הזה השנה אין מימון.

שלמה אקלה: זה מומן על-ידי הג'וינט ומשרד הרווחה.

שלמה אקלה: אנחנו התרענו על כך.

שלמה אקלה: אמרנו פעמים רבות שאם לא יחזקו את המסגרות בתוך הקהילה, שיכולות להיות לעזר בפתרון הבעיות, לא יעשו כלום.

שלמה אקלה: רבותי, לא מספיק לדבר רק על הנתונים, כמה פושעים יש, אילו אחוזים נמצאים בבית-הכלא, כמה מעורבים.

שלמה אקלה: צריכים למצוא את הפתרון, את הדרך למנוע את התופעה הזאת.

שלמה אקלה: יש כל-כך הרבה גופים שמטפלים אבל אנחנו רואים שהתופעה הולכת וגוברת.

שלמה אקלה: למה?

שלמה אקלה: יש כאן איזה דבר שצריך לטפל בו מן השורש.

שלמה אקלה: הייתי מבקש מכבוד היושבת-ראש לעשות דיון כלשהו בנושא הזה.

קולט אביטל: תודה רבה.

קולט אביטל: הייתי רוצה לסכם את הדיון.

קולט אביטל: לא כל-כך קל לסכם אותו משום שלנו כחברי כנסת, פרט לניסיון להביא לדיון משותף וללחוץ על משרדי הממשלה אין לנו את הכלים האקזקוטיביים עצמם.

קולט אביטל: בכל הדיונים שניהלנו כאן, כולל על נוער בסיכון, ניסינו להבין לא רק את הסטטיסטיקות אלא בעיקר את הסיבות.

קולט אביטל: הסיבות בדרך כלל נעוצות גם במצב הסוציו-אקונומי, גם במשבר החברתי בתוך הקהילה עצמה, וגם בחוסר הטיפול האינטגרטיבי בין ילדים והורים.

קולט אביטל: היו בוועדה גם מומחים מהאוניברסיטה העברית וזאת הנקודה העיקרית שניסינו לעבוד עליה, על טיפול משותף בילדים נושרים ובילדים שיש להם בעיות חברתיות, לטפל בזה יחד עם ההורים.

קולט אביטל: זה בוודאי אחד הנושאים בהם דנו בוועדה.

קולט אביטל: לא קל לי להגיד מה שאני אגיד כי בסך הכול אני לא רוצה להגיד שזה כישלון מונומנטלי.

קולט אביטל: יש גם הצלחות.

קולט אביטל: בסך הכול, אם אנחנו לוקחים בחשבון קליטתם של 93,000 אנשים, יש גם הצלחות, יש גם אנשים שהתקדמו, יש גם אנשים שנכנסו לתחומים מקצועיים, יש גם אנשים שמיצו את הפוטנציאל אתו הם באו.

קולט אביטל: אבל בסך הכול אם אנחנו מסתכלים היום על המצב כפי שהוא, אני לא יכולה שלא להצטרף למה שאומר ד"ר קדמן, שיש כאן קריסה של כל המערכות החברתיות, יש כאן צמצום של אמצעים ואין כאן אסטרטגיה אחת איך קולטים עלייה ואיך הופכים אותה לחלק מן החברה הישראלית.

קולט אביטל: הבעיה היא לא פרטנית.

קולט אביטל: הבעיה היא לא רק כמה שעות לימוד נותנים לילד זה או אחר במסגרת זאת או אחרת.

קולט אביטל: הבעיה היא איך אנחנו מתמודדים עם אנשים שבאים אלינו ממקום אחר, ברמה אחרת, והופכים אותם לחלק מן החברה הישראלית, בשני מובנים: אל"ף, מאפשרים להם, נותנים להם את הכלים כדי להיכנס לחברה הישראלית; ובי"ת, גם דורשים מהחברה הישראלית להיות זאת שמחבקת אותם וקולטת אותם ומשלבת אותם בתוך המסגרות, כי אם לא אז ימשיכו המצוקות, ימשיך הניכור, ימשיכו ההתאבדויות והם לא יהפכו לחלק מן החברה הישראלית, וזאת יכולה להיות בכייה לדורות.

קולט אביטל: אנחנו כוועדת העלייה, הקליטה והתפוצות נפנה לממשלה בדרישה למנות צוות שיצטרך לבוא עם אסטרטגיה כוללת לגבי קליטת עולים בארץ, עם דגש על העלייה האתיופית.

קולט אביטל: בחודש הבא אנחנו נערוך כאן יום עיון שיביא את כל הגורמים שעוסקים בנושאים האלה ואנחנו ננסה לגבש – אם הממשלה לא מסוגלת לעשות את זה אז לפחות אנחנו כחברי כנסת יכולים לנסות לגבש כאן אסטרטגיה מסוימת ולהציב אותה בפני הממשלה.

קולט אביטל: לצערי הרב אנחנו מגלים כאן שוב ושוב ושוב שכל אחד עוסק בדברים קטנים בצורה פרטנית.

קולט אביטל: יכולים להיות פרויקטים נהדרים אך מה יועילו כל הפרויקטים הקטנים האלה אם אין סך הכול, אם אין יד אחת מכוונת, אם אין אסטרטגיה שאומרת: אנחנו צריכים להביא את זה מכאן ועד לכאן?

קולט אביטל: חשבתי בזמנו שלפחות בתחום הזה הפרויקט הלאומי האתיופי יכול להרים את הכפפה ולקחת על עצמו את האתגר הזה.

קולט אביטל: היום אני לא בטוחה שיש להם את האמצעים.

קולט אביטל: גם להם לא נותנים את האמצעים.

קולט אביטל: לכן אנחנו נצטרך להקדיש זמן לבעיה הזאת וננסה לבנות איזו אסטרטגיה.

קולט אביטל: נזמין את כולכם פעם נוספת גם לדיונים הבאים.

קולט אביטל: זה מה שאני יכולה להגיד בשלב הזה, בעצב רב.

קולט אביטל: אני יודעת שזה לא פותר את הבעיה.

קולט אביטל: יתרה מכך, אני יושבת כאן ולא יכולה להבין, דיון אחרי דיון, איך קורה שמשרדי הממשלה שאמונים על הנושא לא עובדים כצוות יחדיו וזקוקים לג'וינט או למישהו אחר כדי להביא אותם סביב שולחן אחד.

קולט אביטל: נראה לי שהמשרד לקליטת העלייה היה צריך להיות הגורם שמכוון את כולם.

קולט אביטל: אם זה לא יכול להיות אז נצטרך אנחנו לפנות לממשלה ולהגיד שככה לא יכולה להתנהל מדיניות, או להתריע שהממשלה הזאת צריכה להתוות מדיניות.

יצחק קדמן: רק לתשומת לבך, שני המשרדים שאין בהם שר כבר 3 חודשים הם המשרד לקליטת העלייה ומשרד הרווחה, וזה לא מקרי.

קולט אביטל: במשרד לקליטת העלייה יש שרה.

יצחק קדמן: אין שם שר במשרה מלאה.

דפני מושיוב: אמרת ש-600 עולים אמורים להגיע מדי חודש.

דפני מושיוב: מי כמו ד"ר מלכה שבתאי יודע שהעולים האלה הם עולים שונים מהקהילה הקיימת ולא מוכרים למערכות.

דפני מושיוב: אולי הגיע הזמן להעיז לחשוב על צורת הקליטה השונה ולא לראות את כל העולים בצורה אחידה, לשים לב לדיפרנציאליות ביניהם, ובעיקר לחשוב על מסלולים שונים לקבוצות השונות.

דפני מושיוב: אולי צריך ללכת לכיוון כזה.

קולט אביטל: יותר מדי קשה בשביל ממשלה לעשות דיפרנציאציה כזאת.

קולט אביטל: תודה רבה.