ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 443, 2005-03-14 11:30

מיכאל איתן: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את הישיבה.

מיכאל איתן: רבותיי, אנחנו נמצאים בשלבים הסופיים של חקיקת חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות.

מיכאל איתן: קרן, בבקשה.

קרן ויינשל: מונח בפניכם הנוסח שהוועדה הגיעה אליו לאחר חמש ישיבות.

קרן ויינשל: הנוסח משוקלל, ניסינו לאזן מול כל האינטרסים הנוגדים שעמדו לפנינו.

קרן ויינשל: מצד אחד, היתה הבעייתיות של הפגיעה בחופש הביטוי; הפגיעה בקניין; והחשש לענישה כפולה.

קרן ויינשל: מצד שני, היתה לנו את תחושת הצדק הבסיסית שנפגעת כשעבריין מפרסם את דבר העבירה שלו ומרוויח מזה, ולמעשה יוצא נשכר מהעבירה שלו.

קרן ויינשל: אם היושב-ראש רוצה, אני אעבור על האיזונים שאנחנו החלטנו.

קרן ויינשל: ואם לא, אז אפשר לקרוא את הנוסח.

קרן ויינשל: יש לי רק סעיף נוסף אחד שרציתי להביא לוועדה, שמדבר על ערעור.

מיכאל איתן: נתחיל בערעור, או שנגיע אליו בזמן הקריאה.

מיכאל איתן: את רוצה שנקרא את כל החוק מההתחלה?

קרן ויינשל: כן.

מיכאל איתן: "הצעת חוק חילוט רווחים מפרסומים שעניינם עבירות.

מיכאל איתן: הגדרות - בחוק זה, בן משפחה, בן זוג הורה או בן זוג של הורה או בן או בת, אח או אחות.

מיכאל איתן: נפגע העבירה, מי שנפגע במישרין מעבירה וכן בן משפחה של מי שהעבירה גרמה למותו.

מיכאל איתן: עבירה - עבירה שהעונש המרבי שנקבע לה הוא מאסר שלוש שנים או יותר; פסק-דין לפיצוי הנפגע - פסק-דין שאין עליו ערעור עוד, שבו חויב מי שהפיק את רווחי העבירה בתשלום פיצויים נפגעי העבירה בשל העבירה; פרסום - כהגדרתו לסעיף 34 כד' לחוק העונשין תשל"ז1977-; רווח - רווח בכסף ובשווה כסף.

מיכאל איתן: לרבות זכות להפיק רווח ולרבות רכוש שהוא תמורתו של רווח כאמור; רווחי עבירה - רווח מפרסום דבר שעניינו העיקרי עבירה, שהפיק או שעתיד להפיק אדם שהורשע בביצוע העבירה ושנמצא בחזקתו, בשליטתו ובחשבונו.

מיכאל איתן: לעניין זה אחת היא אם האדם שהורשע הפיק את הרווחים בעצמו או באמצעות אחר".

קרן ויינשל: בהגדרה הזאת היו לנו ויכוחים רבים, בסופו של דבר החלטנו שזה פרסום שעניינו העיקרי הוא העבירה ולא כל פרסום שמזכיר עבירה, החלטנו שזה אדם שהורשע בביצוע העבירה.

קרן ויינשל: איזונים שהגענו אליהם בסעיף הזה.

מיכאל איתן: "שעניינו העיקרי" - זה צריך להיות עבירה או תיאור העבירה?

קרן ויינשל: זה יכול להיות תיאור העבירה, אנחנו רצינו להשאיר את זה כך.

מיכאל איתן: מה זה "עניינו העיקרי"?

קרן ויינשל: כלומר, שלא נשכר כלאחר אגב.

רשף חן: מפרסם ספר על קורות חייו ובספר הזה כתוב, "ביצעתי עבירה והורשעתי".

מיכאל איתן: לא, אבל אני מתכוון למילה "תיאור עבירה".

רשף חן: אז אני אומר לך, למשל אם הוא כותב את הביוגרפיה שלו, ושם הוא מזכיר שעבר עבירה והורשע, זה לא עיקרי?

מיכאל איתן: לא, אני שואל מבחינה לשונית.

מיכאל איתן: "רווח מפרסום דבר שעניינו העיקרי עבירה".

קרן ויינשל: זה לאו דווקא תיאור העבירה, זה יכול להיות גם תוצאות של העבירה.

מיכאל איתן: ב- "עניינו העיקרי" העבירה, מתייחס למילה פרסום, לא?

ניסן סלומינסקי: שהרווח שלו זה מהעבירה.

ניסן סלומינסקי: ברוב המקרים זה תיאור העבירה.

ניסן סלומינסקי: אבל יכול להיות לפעמים גם מקרה שהוא מתפרסם שלא דרך תיאור העבירה.

קרן ויינשל: אלא דווקא תיאור הנפגע?

ניסן סלומינסקי: תיאור הנפגע, לא תיאור העבירה, אלא דרך לימוד.

מיכאל איתן: "שעניינו העיקרי עבירה" אז מה?

ניסן סלומינסקי: כן, שעיקרו העבירה.

ניסן סלומינסקי: נניח ה-"אופנובנק" שנתן קורסים, זאת אומרת, לא תמיד זה חייב להיות תיאור העבירה.

מיכאל איתן: לא, אבל נתת דוגמה טובה שהחוק לא חל עליה.

מיכאל איתן: נגיד שביצעתי פשע מחריד, גרמתי להונאה של 100 מיליון דולר באלמנות ויתומים וכו'.

מיכאל איתן: רכשתי לי שם, כולם יודעים כבר מי אני בגלל זה, ועכשיו אני מנהל קורסים לבנקאות.

מיכאל איתן: זה לא רלוונטי, אבל אתה לא מונע ממני.

קרן ויינשל: במקרה הזה החוק לא יחול.

ניסן סלומינסקי: אם נניח אתה מארגן קורס, איך להונות את הבנק?

מיכאל איתן: זה עבירה בזכות עצמה, זה לא שייך.

מיכאל איתן: אתה לא רוצה שאני אפיק רווח מתיאור סיפור השתלשלות העניינים, איך עשיתי.

ניסן סלומינסקי: אמת.

ניסן סלומינסקי: אבל לפעמים יכול להיות גם מצב, שהפקת הרווח תהיה לא מהתיאור, יכול להיות שזה כולל יותר.

רשף חן: משחק מחשב "אופנובנק" לילדים.

מיכאל איתן: זה לא כולל בחוק, אתה לא יכול לאסור עלי את זה.

מיכאל איתן: הנה דוגמה, אני התפרסמתי ואני נותן חסות לחברת רב-בריח.

מיכאל איתן: מותר לי?

מיכאל איתן: הרי הם לוקחים אותי רק בגלל שאני עשיתי עבירה.

מיכאל איתן: אני נותן פרסומת לרב-בריח, זה לא כלול.

רשף חן: נכון, אפילו אני לא יכול לפרוץ את הדלת הזאת.

קרן ויינשל: נכון, אבל ראוי שזה לא יהיה כלול.

רשף חן: למה אומרים שזה לא יהיה כלול?

מיכאל איתן: זה טוב שזה לא יהיה כלול.

קרן ויינשל: נכון, זה האיזון שעשינו.

רשף חן: למה ראוי שזה לא יהיה כלול?

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים להרחיב, אנחנו מפחדים.

רשף חן: ממה?

רשף חן: זה בא בעניין כתיבת ספרים?

רשף חן: החוק הזה בא למנוע את זה ש- "רשע וטוב לו", מי שעבר עבירה והופך להיות מיליונר בזכות אותה עבירה.

רשף חן: אז מה זה משנה להם?

ניסן סלומינסקי: לא, השאלה היא איפה הגבול?

ניסן סלומינסקי: זו תמיד היתה השאלה שקשה לדעת איפה הגבול.

רשף חן: אתם שמתם את ההגדרה רק בפרסום ספרים?

ניסן סלומינסקי: במפורש לא, בחוק הזה לא כתוב פרסום.

מיכאל איתן: זה התחיל מהעניין שאנשים ביצעו עבירה, אחר-כך באים אליהם מהתקשורת, ואומרים להם: קחו חמשת אלפים ותראו לכולם איך היה".

מיכאל איתן: לכן אני אומר, אני הייתי רוצה להגביל את זה לתיאור העבירה, שזה הבעיה המרכזית, לא שהוא יעשה דברים אחרים.

יצחק לוי: איך תיאור העבירה, בפרסום, בדיבור, במה?

מיכאל איתן: בכל דרך של פרסום.

קרן ויינשל: גם בספר או בראיון.

רשף חן: זאת אומרת, אם מראיינים את אתי אלון על הקשיים הנפשיים, החרדות שהוא חווה בגלל המשבר עם אחיה, ובשביל זה היא מקבלת מיליון דולר, זה בסדר?

מיכאל איתן: כן, בהחלט.

קרן ויינשל: אמנם זה הערך המרכזי, אבל מול זה יש ערכים אחרים.

קרן ויינשל: חבר-הכנסת חן, יש גם חופש ביטוי, יש חופש קניין.

קרן ויינשל: צריך לאזן כאן.

יצחק לוי: אני מבקש בהגדרת ההגדרה להוסיף: "שיש עמה קלון".

קרן ויינשל: יש לנו בעיה עם הביטוי "שיש עמה קלון", אנחנו כבר לא משתמשים בה בחקיקה הזאת.

יצחק לוי: תראי, יש עבירות אידיאולוגיות שאפשר לכתוב עליהן ספרים.

ניסן סלומינסקי: אחרי חמש שנים כבר יש קלון.

רשף חן: לא, אחרי חמש שנים כבר אי אפשר לעשות כלום.

קרן ויינשל: יש גם התיישנות, אחרי חמש שנים מיום פרסום הספר.

מיכאל איתן: אפילו עבירה אידיאולוגית, אתה רוצה שאדם, אז אתה מרוקן את החוק מתוכנו.

מיכאל איתן: הוא יגיד, האידיאולוגיה שלי, זה אני הייתי רובין-הוד, גנבתי משהו לטובת העניים.

ניסן סלומינסקי: לא, אתה רוצה שוענונו יפרסם את הספר שלו?

יצחק לוי: יש בעולם הרבה מאוד אנשים שישבו 20 שנה נגד משטרים ונגד כל מיני דברים אחרים, לחמו איזו מלחמה אידיאולוגית, ופרסמו ספרים שהיום הם ספרי יסוד של דברים מאוד חשובים.

מיכאל איתן: הוא יכול לפרסם ספר, אבל לא בשביל רווח.

ניסן סלומינסקי: רק אם הוא עושה רווח מזה.

יצחק לוי: ברור, אבל זה רק חמש שנים.

רשף חן: שש שנים, זה בסדר שהוא יעשה מזה רווח.

רשף חן: הוא רוצח סדרתי, אז הוא מחכה חמש שנים ואז עושה ספר איך ביתרתי את הגופות.

מיכאל איתן: היום גם זה לא קיים.

ניסן סלומינסקי: כלומר, אחרי שש שנים זה כבר פחות אטרקטיבי.

מיכאל איתן: ההגיון הוא, שעוד אדם רותח או עוד הדי העבירה בחלל האוויר, התקשורת, הכל האינסטנט שלנו, כל הפשע עכשיו, התיאור עכשיו, הזרקורים, הוא גיבור עכשיו.

מיכאל איתן: את זה רוצים למנוע.

נסים זאב: אם האדם הוא עבריין סדרתי, או נניח אנס סדרתי, הוא עובר עבירה ואחרי שש-שבע שנים הוא נשאר פופולארי, אולי יותר פופולארי, במאפיה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא סדרתי, אז כל הזמן זה חל עליו.

נסים זאב: אם אתה מתייחס לאישיות של האדם הזה שהוא גיבור המאפיה - הוא נשאר כזה.

נסים זאב: אז מה זה משנה איזה עבירה אתה מפרסם, אם הוא ביצע אותה לפני שנה או לפני שש שנים.

נסים זאב: מסתכלים על האיש ולא על העבירה.

נסים זאב: כי כל יום יש לו סיפור חדש, למה?

נסים זאב: הוא יותר גיבור, מחר יותר מאשר בעבר.

מיכאל איתן: אני אקרא את זה שוב ואם יש הסתייגויות, תגישו אותן.

מיכאל איתן: "רווחי העבירה - רווח מפרסום דבר שעניינו העיקרי עבירה, שהפיק או שעתיד להפיק אדם שהורשע בביצוע עבירה ושנמצא בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו".

מיכאל איתן: לעניין זה אחת היא אם האדם שהורשע הפיק את הרווחים בעצמו ובאמצעות אחר"

יצחק לוי: פה מדובר ברווחים, שמי שעבר את העבירה מרוויח?

מיכאל איתן: נכון.

יצחק לוי: כלומר, כל האחרים יכולים להרוויח על העבירה, חוץ ממנו.

יצחק לוי: השוטר יכול לכתוב איך הוא תפס אותו.

מיכאל איתן: גם רצחת וגם ירשת.

יצחק לוי: לא, אני מבין.

יצחק לוי: נניח שהעורך-דין שייצג אותו, יכול להרוויח עוד רווח.

מיכאל איתן: יכול.

ניסן סלומינסקי: יש גם את המחשבה שתדע אתה אישית לא תוכל ובי"ת גם שלא יהיה חוטא נסתר.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אין גבול מסביב, השוטר שיכתוב לכתוב איך הוא תפס.

מיכאל איתן: מה איכפת לכם שיהיה כתוב: "שמהרווח נמצא בחזקתו, בשליטתו או בחשבונו".

קרן ויינשל: אין בעיה.

ניסן סלומינסקי: כן, עורכי הדין תמיד מקצרים במילים, עד שבסוף אתה כבר לא מבין.

ניסן סלומינסקי: אומרים לך: "זה כך הנוסח".

ניסן סלומינסקי: לפעמים אתה קורא, אתה אומר, ריבון העולמים.

מיכאל איתן: כתוב כאן: "רווח מפרסום דבר שעניינו עיקרה של עבירה שהפיק עוד שעתיד להפיק אדם שהורשע בביצוע עבירה ושנמצא בחזקתו".

מיכאל איתן: אז לא יודעים אם כבר זה הדבר בחזקתו או הרווח בחזקתו.

מיכאל איתן: אז תכתוב: "והרווח נמצא בחזקתו".

ניסן סלומינסקי: אני מסכים אתך.

רשף חן: "בחזקתו או בחשבונו".

רשף חן: יותר פשוט נניח לצורך העניין, לאסור על העיתון לשלם לו כסף, לקבוע שזה עבירה?

קרן ויינשל: עלתה מחשבה לקבוע חובת דיווח לעיתונאי או לעורך שמפרסם את זה לדווח על זה שהוא עומד להיות כאן, אבל החלטנו באחת הישיבות שנוח לוותר על זה.

ניסן סלומינסקי: אם הוא רוצה לפרסם בלי כסף?

רשף חן: המשמעות של זה, שאם מישהו כל-כך רוצה לעשות את זאת אז הכסף לא יהיה בשליטתו או בחשבונו, אלא יוחזק בנאמנות למשך חמש שנים.

קרן ויינשל: בנוסח שלך אתה מוותר על עניינו העיקרי.

קרן ויינשל: זה אחד מהאיזונים שעשינו.

יצחק לוי: למה, ואם זה עניינו המשני?

יצחק לוי: מה זה משנה?

קרן ויינשל: אז לא רוצים לחלק.

יצחק לוי: למה?

יצחק לוי: הוא כותב ספר ב200- עמודים ורק בארבעה עמודים הוא מפרסם את העבירה.

יצחק לוי: מה זה משנה?

יצחק לוי: או שהוא עושה ראיון עם שדר.

קרן ויינשל: אנחנו לא רוצים לחלק את זה.

יצחק לוי: מה שאת אומרת אם כך, שהוא מתראיין בטלוויזיה בראיון שנמשך 20 דקות, רק שתי דקות הוא מדבר על העבירה ו- 18 דקות מדבר פילוסופיה.

מיכאל איתן: בשביל מה הוא קיבל כסף?

יצחק לוי: הוא קיבל כסף עבור הראיון.

רשף חן: הוא מקבל כסף, כי מאוד מעניין את כולם לשמוע את אתי אלון.

יצחק לוי: לא מעניין אותי שמעוניינים לשמוע אתי אלון, מעניין אותי שהיא פרסמה את עברה אבל לא כדבר העיקרי, היא פרסמה את המצוקה שהיתה לה בילדותה.

קרן ויינשל: חבר-הכנסת לוי, מדובר כאן בחוק שהוא לא כזה פשוט.

קרן ויינשל: אנחנו מדברים כאן בעקרונות מאוד מרכזיים, צריך לצמצם את הפגיעה.

יצחק לוי: אני לא בטוח שיש לו מקום לחוק הזה בכלל, אבל אם כן אז בואו נעשה את זה באמת.

מיכאל איתן: לא נעשה באמת, נעשה מצומצם.

יצחק לוי: בוא תצמצם בזמן.

יצחק לוי: אל תצמצם ביכולת לעקוף.

יצחק לוי: יגידו לך מה זה "עיקרי".

יצחק לוי: "היה לי ראיון 20 דקות ודיברתי רק דקה על העבירה".

יצחק לוי: אבל בדקה הזאת היא פרסמה את הכל.

יצחק לוי: אז הוא יגיד זה לא הדבר העיקרי.

מיכאל איתן: אבל אתה לוקח את הדוגמה שלך, אתה בינתיים לא שם לדברים אחרים.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים על מצב שאדם יכול לכתוב דבר דווקא בכיוון החיובי שהוא רוצה לתקן בני-אדם והוא רוצה כאן וכאן.

מיכאל איתן: הוא מזכיר אפרופו את העניין.

מיכאל איתן: אנחנו לא רוצים לשלול ממנו את רשות הדיבור.

יצחק לוי: לכן אם אתה חושש לעניין, צמצם את הזמן.

יצחק לוי: חמש שנים זה הרבה זמן.

יצחק לוי: אתה תגיד, אסור להזכיר את העבירה נניח שנה, שנתיים.

יצחק לוי: אז כל העיתונאים הם אחריו.

יצחק לוי: אל תכתוב דבר עיקרי, ותגיד זה רק לשנתיים.

יצחק לוי: תעשה מגבלה יותר קטנה.

מיכאל איתן: תגיש הסתייגות.

קרן ויינשל: אז מה ההסתייגות, לצמצם לשנתיים?

יצחק לוי: לא, לכתוב "... עבירה, רווח מפרסום עבירה.

יצחק לוי: .." זה הכל.

מיכאל איתן: ולכתוב לשנתיים.

קרן ויינשל: אלה דברים שלובים זה בזה.

רשף חן: יש לי הערה.

רשף חן: ראשית, "רווח", אני חושב שמתכוונים לרווח כספי.

מיכאל איתן: כתוב פה הגדרה.

מיכאל איתן: "רווח - רווח וכסף או מקבל כסף".

רשף חן: בסדר.

רשף חן: תועלת בהליך המשפטי זה לא, הוא יכול להתראיין בתיק שלו.

מיכאל איתן: "לפי בקשה של בא-כוח היועץ המשפטי לממשלה משפט מחוזי על רכילותם של רווחי העבירה".

רשף חן: מיקי, אני מנסה להגיד משהו לגבי הסעיף הזה שעוד לא גמרנו.

רשף חן: העניין הזה "שנמצא בחזקתו, בשליטתו ובחשבונו", זו הגבלה מוגזמת.

רשף חן: כי אז התוצאה היא שפשוט יבנו מנגנונים כדי לעקוף את זה.

רשף חן: הוא ייקח את הכסף יוציא אותו, יעביר אותו למקום, ייתן אותו לאשתו.

קרן ויינשל: ואז אפשר לעשות "רכוש שהוא תמורתו של רווח כאמור".

קרן ויינשל: בשביל מה ההגדרה?

רשף חן: נתן את הכסף במתנה לאח שלו.

רשף חן: הוא קיבל ונתן מתנה.

מיכאל איתן: הוא לא יכול.

ניסן סלומינסקי: הוא לא יכול.

ניסן סלומינסקי: ברגע שקיבל, יכולים לחלט את זה.

רשף חן: למה?

רשף חן: כתוב: "נמצא בחזקתו, בשליטתו ובחשבונו".

רשף חן: הוא לא בחזקתו, לא בשליטתו, לא בחשבונו.

רשף חן: זה רווח.

ניסן סלומינסקי: ברגע שאתה לוקח כסף - על התקופה אתה יכול לתבוע אותו.

ניסן סלומינסקי: זה שהוא נתן אחר כך, זה לא חשוב.

רשף חן: אתה לא תובע כלום, אתה מחלט, זה לא בחזקתו, זה לא בשליטתו, זה לא בחשבונו.

רשף חן: אין לך מה לחלט.

מיכאל איתן: חברים, אנחנו מוכרחים להתמקד.

מיכאל איתן: בשבוע הבא אני אביא עוד פעם צו, ונתחיל עוד פעם את הדיון מחדש, אנחנו ישבנו על החוק הזה כבר חמש ישיבות.

מיכאל איתן: הצעת החוק הזאת היא די ארוכה, חשבנו שעכשיו נסיים, אבל אני רואה שגם היום לא.

מיכאל איתן: מצד שני, אני גם רוצה להקשיב, אם יש חוק.

קרן ויינשל: יש לי תשובה לענות לך לעניין הספציפי.

קרן ויינשל: דבר ראשון, אם תשים לב בחוק הזה יש איזה חריג שאין בחוקי חילוט אחרים שאין כאן זכות לטוענים ברכוש לבוא.

קרן ויינשל: כלומר, הסעיף הזה שנמצא בחזקתו, בשליטתו ובחשבונו, הוא הולך בד בבד עם זה שאין זכות לטוענים ברכוש כאן.

קרן ויינשל: אין זכות מוקנית בחוק.

קרן ויינשל: כלומר, אם לקחו רכוש שיש למישהו צד ג' איזשהו זכות בו - בית-המשפט לא חייב גם לפנות אל צד ג' הזה.

קרן ויינשל: אין חובה להודיע לצד ג'.

רשף חן: קיבלתי כסף מאחי וזה אצלי בחשבון, איך תיקחי?

קרן ויינשל: במקרה הזה אי אפשר לקחת, אבל אני אומרת לך שזה הולך בד בבד עם זה שאין זכות לטוענים ברכוש בניגוד לחוקים אחרים.

ניסן סלומינסקי: לא, הוא שואל משהו אחר.

קרן ויינשל: ברגע שאתה תוותר על דעת החייב, אני ממש מפצירה בוועדה להוסיף זכות לטוענים ברכוש שמחולק.

רשף חן: תמיד יש זכות כזאת.

רשף חן: זה בא מחוק יסוד כבוד האדם, זכות הקניין.

רשף חן: את לא יכולה לקחת למישהו רכוש.

קרן ויינשל: בחוק הזה מתעלמים קצת.

רשף חן: יכול להיות, בגלל זה אני אומר.

רשף חן: אם את תנסי לקחת למישהו רכוש ששייך לו וזה נמצא בחזקתו, הוא לא צריך סעיף חוק שמתיר לו לבוא ולטעון טענותיו.

קרן ויינשל: כן, אבל לא הודיעו לו, אין חובה להודיע לו.

רשף חן: איך ייקחו לו בלי להודיע לו , יפרצו אליו הביתה?

קרן ויינשל: בחוקים אחרים חייבים להודיע לו.

קרן ויינשל: חוק איסור מימון טרור, חוק מאבק בארגוני פשיעה.

רשף חן: כל הקונספט של חילוט הוא בעייתי.

רשף חן: ההגיון אומר: קיבל כסף, נוצר לו חוב והוא צריך להחזיר את הכסף הזה.

רשף חן: נתן אותו, בזבז אותו, הוציא אותו.

מיכאל איתן: טוב, היא לא רוצה להיכנע.

רשף חן: מה זה קשור?

מיכאל איתן: היא לא רוצה להיכנע, תגיש הסתייגות.

קרן ויינשל: יש לי גם עוד סיבה.

ניסן סלומינסקי: השאלה הבסיסית כאן.

ניסן סלומינסקי: אתי אלון הלכה והתראיינה בטלוויזיה, קיבלה מיליון ש"ח.

ניסן סלומינסקי: איך אומרים, עוד יושבת, ברגע שהיא מקבלת היא מיד מעבירה את זה לאח שלה.

קרן ויינשל: קודם כל אם זה העברה שהיא לא בתום לב או דברים כאלה, בית-המשפט יכול...,

רשף חן: בתום לב, היא מתה על אח שלה.

רשף חן: איזה הוכחה את צריכה יותר מזה שהיא אוהבת אותו.

קרן ויינשל: בסדר, בית-המשפט יכול להתמודד עם דברים כאלה.

ניסן סלומינסקי: אני הבנתי לתומי ברגע שזה הגיע אליו - לא חשוב מה הוא יעשה עם זה אחר-כך, בית-המשפט יכול לחלט את זה.

קרן ויינשל: לא.

ניסן סלומינסקי: לא כשזה אצלו.

ניסן סלומינסקי: היה אצלו לרגע, עכשיו הוא יעשה עם זה מה שהוא רוצה ובית-המשפט יכול לחלט ולהחזיר את הכל לרגע שזה היה אצלו ולחלק את זה.

קרן ויינשל: לא, יש עם זה בעייתיות.

ניסן סלומינסקי: למה?

קרן ויינשל: חבר-הכנסת חן צודק מהבחינה הזאת שהרכוש צריך להיות בחזקתה, או בשליטתה.

קרן ויינשל: עכשיו אם זה עובר לחשבון של האח שלה, אבל זה עדיין בשליטתה.

קרן ויינשל: בית-המשפט מגלה את זה, זה לא בעיה.

רשף חן: היא תבוא, האח יבוא, יגידו : "מה פתאום, זה שלי".

ניסן סלומינסקי: נניח הוא קיבל מהטלוויזיה את השיק, רגע אחד זה נמצא אצלו, עכשיו כעבור דקה, כי הרי הוא יודע ילכו לחלט לו את זה אז הוא מעביר את זה לאח שלו.

נסים זאב: זה בשליטתו.

ניסן סלומינסקי: לא, זה כבר לא בשליטתו.

ניסן סלומינסקי: זה עכשיו אצל אחיו.

קרן ויינשל: זה עדיין בשליטתו מהותית.

ניסן סלומינסקי: ואצלו בית-המשפט יכול לחלט את זה.

ניסן סלומינסקי: גם אם אחר-כך הוא כבר נתן לאח או למישהו.

מיכאל איתן: מה זה הוא נתן למישהו.

מיכאל איתן: ואם הוא קנה בזה משהו?

מיכאל איתן: ואם הוא קיבל מסאז' אני לא יודע מה.

קרן ויינשל: אם הוא קנה מסאז', אז אי אפשר.

קרן ויינשל: כמו שהוא קנה מכונית, הוא צריך להחזיר את המכונית.

ניסן סלומינסקי: כן, אבל אני שואל משהו אחר.

ניסן סלומינסקי: הוא נתן את זה לאח שלו ועכשיו זה בחשבון של אח שלו.

קרן ויינשל: אם זה עדיין בשליטתו, בחשבון של אח שלו אבל הוא אומר לאח שלו מה לעשות עם זה.

ניסן סלומינסקי: מי אמר שהוא אומר.

ניסן סלומינסקי: הנקודה היא הוא קיבל את השיק של ה 100- אלף דולר מהערוץ השני, מיד הכניס את זה לחשבון של אח שלו.

ניסן סלומינסקי: עכשיו גמרנו, זה החשבון של האח שלו.

קרן ויינשל: אבל זה לא גמרנו.

קרן ויינשל: אם זה עדיין בשליטה המהותית.

ניסן סלומינסקי: מי אמר שזה בשליטה שלו?

קרן ויינשל: בית-המשפט.

ניסן סלומינסקי: לא, אז לכן אני הבנתי שאם זה עבר דרכו, בית-המשפט יכול להגיד: "אדוני, כאן זה נחסם, זה שנתת לאחיך זה לא משנה".

קרן ויינשל: אז זה לא הבנה נכונה.

ניסן סלומינסקי: לכן אני הבנתי שהחוק הזה, לא כך דיברנו שהחוק הזה ברגע שזה אצלו - בית המשפט משתלט על זה.

ניסן סלומינסקי: אם בזבז מה תעשה?

ניסן סלומינסקי: אין לך מה לעשות.

יצחק לוי: ייסע לחוץ-לארץ לחודש.

ניסן סלומינסקי: בסדר, אין לך מה לעשות.

ניסן סלומינסקי: אם לא הגשת נגדו תביעה, אז מה?

ניסן סלומינסקי: כאן הרי צריכים, היועץ המשפטי מגיש נגדו.

יצחק לוי: לכן החוק הזה מאוד לא יישומי.

מיכאל איתן: רבותיי, העבירו אותנו כעת לשידור.

מיכאל איתן: אני מבקש רק לעדכן גם את הציבור שצופה בנו שוועדת החוקה דנה כעת בהצעת חוק שיזם חבר-הכנסת איתן כבל יחד עם חבר-הכנסת ניסן סלומינסקי.

מיכאל איתן: כל אחד מהם הגיש גרסה של הצעת חוק שמבקשת למנוע מעבריינים להרוויח כסף כתוצאה מפרסום דבר העבירה שלהם.

מיכאל איתן: הצעת החוק הזאת התעוררה בעקבות תופעות שאמצעי תקשורת באו לעבריינים ואמרו להם: "קחו כסף ותספרו לנו מה היה" והעבריינים הפיקו מזה רווח וזה פגע באיזה חוש צדק טבעי של חברי-הכנסת שאמרו: "איך זה יכול להיות אדם עבר עבירה ועוד עכשיו הוא מרוויח על החשבון והקורבן של העבירה יושב בבית וכואב את כאבו".

מיכאל איתן: לפעמים אפילו הוא איננו ובני משפחתו יושבים שבעה והעבריין חוגג בעשיית עוד רווח נוסף.

מיכאל איתן: החוק צריך לאזן בין דברים שונים.

מיכאל איתן: הוא פוגע בזכות הביטוי.

מיכאל איתן: ואנחנו מתלבטים כיצד להשלים אותו.

מיכאל איתן: הוועדה ישבה כבר חמש ישיבות על החוק הזה וזאת ישיבה שישית.

מיכאל איתן: אנחנו חשבנו שאולי נוכל לסיים את החקיקה היום, אבל אני רואה שיש כאן קצת ויכוחים בין חברי הוועדה.

מיכאל איתן: אני מחזיר את רשות הדיבור לחבר-הכנסת סלומינסקי.

ניסן סלומינסקי: מה שאני רוצה לומר זה שכדי שהחוק הזה יהיה יישומי.

ניסן סלומינסקי: אני הבנתי לפחות, ככה היתה מטרתי, כוונתי, שאם אדם שביצע את הפשע מקבל כסף תמורת זה שהוא הופיע בטלוויזיה או משהו אחר, אם הכסף היה ברשותו - על זה בית-המשפט יכול לחלט את הכסף.

ניסן סלומינסקי: לא חשוב אחר-כך אם כעבור חמש דקות הוא הלך והעביר את הכסף הזה למישהו אחר ועל-ידי זה הוא העלים את זה.

ניסן סלומינסקי: כי אם זה לא כך - אז לעולם לא נוכל לעשות, כל עבריין ילך יקבל כסף, יעביר את הכסף לחשבון של אח שלו, של חבר שלו ונגמר הסיפור.

ניסן סלומינסקי: ואי אפשר לגעת בכסף.

ניסן סלומינסקי: כל הרעיון היה שאם הוא קיבל - נקודה, בית-המשפט יכול לחלט את זה, יכול להחזיר את זה מהחבר, יכול להחזיר את זה.

יצחק לוי: קיים או לא קיים?

ניסן סלומינסקי: אם הכסף לא קיים אין מה לעשות.

יצחק לוי: זה לא משנה איפה הוא קיים, הוא תרם את זה לילדים נפגעי פעולות איבה, אז מה אתה עושה עם הכסף?

ניסן סלומינסקי: לא, נתנו כאן שיקול דעת לבית-המשפט, שאם הוא חושב שזה נעשה למעשה טוב.

יצחק לוי: אז תשאיר את זה לשיקול דעת.

יצחק לוי: אז על מה אנחנו מתווכחים.

ניסן סלומינסקי: לא.

ניסן סלומינסקי: אני רק רוצה לומר שבית-המשפט יבין שהוא יכול לקחת את זה מהחבר, להחזיר חזרה.

מיכאל איתן: חבר-הכנסת סלומינסקי, אני מציע כך.

מיכאל איתן: בואו נתקדם, לעניין השליטה נחזור שוב.

קרן ויינשל: במיוחד אחרי שנקרא את הסעיף של "סעדים זמניים", שעונה לבעיה.

יצחק לוי: רגע, בסעיף 2(א), אני רוצה למחוק את המלים: "כולם או חלקם".

קרן ויינשל: שאפשר רק לחלט הכל או כלום?

יצחק לוי: את נותנת לבית-המשפט שיקול דעת, למה את צריכה לכתוב את זה?

קרן ויינשל: לא, אבל בית-המשפט צריך סמכות.

ניסן סלומינסקי: הוא עוד לא הקריא את סעיף 2(א).

מיכאל איתן: "לפי בקשה של בא-כוח היועץ המשפטי לממשלה, יורה בית-משפט המחוזי על חילוטם של רווחי העבירה, כולם או חלקם.

מיכאל איתן: ואולם רשאי הוא שלא להורות על חילוט כאמור, אם סבר כי ישנן נסיבות המצדיקות זו.

מיכאל איתן: בית המשפט ישקול בין היתר את קיומו של ערך חינוכי או שיקומי לפרסום ואת מידת ההשפעה של הפרסום על נפגע העבירה".

קרן ויינשל: אפשר לספר קצת על ההיסטוריה של הסעיף הזה ולמה הוא נראה ….

מיכאל איתן: כן.

קרן ויינשל: הוועדה רצתה להכריח את בית-המשפט לחלט.

קרן ויינשל: כלומר, שההוראה תהיה לחלט.

קרן ויינשל: אני במקור רציתי לכתוב: "בית-המשפט רשאי להורות על חילוט".

קרן ויינשל: אבל הוועדה לא אהבה את זה והיא רצתה שההוראה תהיה לחלט, אלא אם כן יש טעמים אחרים שלא לחלט.

קרן ויינשל: לכן הסעיף נראה קצת מבחינה לא לוגית מוזר.

רשף חן: כל חוק העונשין כתוב העושה כך וכך דינו כך וכך.

רשף חן: אז מה, בית-המשפט באמת חייב לשלוח אותו לכלא?

רשף חן: ודאי שיש לו שיקול דעת.

יצחק לוי: מה זה הפתיחה של "שלפי בקשת בא-כוח היועץ המשפטי לממשלה".

רשף חן: אם אנחנו כותבים שיורה בית-משפט מחוזי על חילוטם של העבירה כולה או חלקה אם סבר שישנן סיבות המצדיקות זאת".

רשף חן: זה ברור שיש לו שיקול דעת.

רשף חן: האמת לא יכול שלא להיות יהיה לו שיקול דעת.

רשף חן: התוספת הזאת "ואולם רשאי הוא שלא להורות על חילוט כאמור".

רשף חן: זה פשוט כפילות.

יצחק לוי: נכון.

יצחק לוי: מתי זה חלקם?

קרן ויינשל: זה לא ברור חבר-הכנסת חן.

קרן ויינשל: תאמין לנו, מבחינת ניסוח החוק זה לא ברור.

קרן ויינשל: אני הייתי מעונינת שיהיה כתוב "בית המשפט רשאי להורות על חילוטם" ואז הייתי מאוד מאושרת.

ניסן סלומינסקי: אנחנו לא רצינו את זה.

קרן ויינשל: הוועדה לא רצתה.

מיכאל איתן: לא, זה ברור מאוד.

מיכאל איתן: זה כאילו אומרים לבן אדם, אתה חייב, אלא אם כן יש סיבות שאתה לא חייב.

מיכאל איתן: מה הבעיה?

ניסן סלומינסקי: זה חשוב מאוד.

ניסן סלומינסקי: ההערה הפוזיטיבית היא חשובה.

מיכאל איתן: אומרים לך, אתה תורה לחלט, אלא אם כן הגעת למסקנות שיש נסיבות שאנחנו לא אומרים לך מה זה.

יצחק לוי: תכתוב: "בית המשפט יחלט".

יצחק לוי: מה זה לפי בקשת בא-כוח, הכל לפי בקשה?

קרן ויינשל: לא, לא הכל.

קרן ויינשל: אנחנו לא רוצים שגם בני-אדם, בני תמותה רגילים שהם לא המדינה יוכלו לבוא ולבקש.

יצחק לוי: למה לא?

קרן ויינשל: זה מה שקבעה הוועדה.

רשף חן: למה זה לא סעיף קטן בחוק העונשין.

יצחק לוי: למה לא?

יצחק לוי: אם זה חוק - אז זה כל אחד, למה לא?

קרן ויינשל: הוועדה קבעה שזה הליך שרק המדינה יכולה לתבוע.

יצחק לוי: אבל אם המשפחה הנפגעת רואה שיש פה עוול גדול וזה שפגע או אנס או רצח מתעשר, הם לא יכולים לגשת לבית-המשפט?

קרן ויינשל: שתפנה לבא-כוח היועץ המשפטי.

יצחק לוי: למה?

יצחק לוי: טוב, אני מבקש להגיש שתי הסתייגויות לסעיף הזה.

יצחק לוי: אחת זה שבית-המשפט יחלט בלי הפתיחה.

קרן ויינשל: מה זאת אומרת?

קרן ויינשל: "בלי לפי בקשה", שכל אחד יוכל לבקש?

יצחק לוי: כן.

יצחק לוי: ודבר שני, מה זה "כולם או חלקם"?

יצחק לוי: את ה"חלקם" אנחנו אומרים אחר-כך בסיפא.

קרן ויינשל: לא, זה לא אותו דבר.

קרן ויינשל: אם לא נכתוב "כולם או חלקם", זה יהיה או שבית-המשפט יחלט הכל או שהוא לא יחלט הכל.

יצחק לוי: למה, מה פתאום?

יצחק לוי: למה שלא יחלט הכל?

קרן ויינשל: מבחינת המהות?

יצחק לוי: כן.

קרן ויינשל: כי אנחנו רוצים אם הפרסום עצמו הוא צורם, אבל בכל זאת אנחנו רואים שבפרסום הוא מתחרט על מה שהוא עשה, אז רוצים לחלט רק חלק מהרווח ולא את כולו.

יצחק לוי: נו, זה ההמשך.

יצחק לוי: "ואולם הוא רשאי".

ניסן סלומינסקי: לא, אבל אם לא היה כותב, היית חושב שרשאי או לחלט את הכל או לא כלום.

ניסן סלומינסקי: אני לא יודע אולי זה נוסח משפטי כזה.

יצחק לוי: אני מבקש למחוק "כולם או חלקם".

קרן ויינשל: אבל מבחינת המהות, אני פשוט לא מבינה למה.

יצחק לוי: אני אגיד לך למה.

יצחק לוי: כי בהמשך את כבר כותבת שהוא יכול להחליט מה100- אלף, עשרת אלפים הלך לדבר חינוכי.

יצחק לוי: אז אני משאיר, את ה90- אלף אני לוקח.

יצחק לוי: אחר-כך בית-המשפט שוקל שהיה ערך חינוכי, אבל לא לכל הכסף, רק לחלק.

יצחק לוי: אז הוא לא יכול להחליט את זה בלי שיהיה כתוב.

קרן ויינשל: אם לא יהיה כתוב את זה , הוא לא יוכל.

ניסן סלומינסקי: אתה יכול להחליט או כן או כאילו.

קרן ויינשל: אז אני רושמת לך שתי הסתייגויות?

מיכאל איתן: מה זה מפריע אני לא הבנתי.

יצחק לוי: לא מפריע בכלל, אני חושב שזה יותר טוב.

נסים זאב: אני יכול לומר את ההסתייגות שלי בעניין?

מיכאל איתן: כן, בבקשה.

נסים זאב: "לא לפי בקשת בא-כוח היועץ המשפטי" - "לפי בקשת התביעה" כי יכול שזה התביעה גם מצד המשפחה.

קרן ויינשל: אז כמו ההסתייגות של הרב לוי?

נסים זאב: "לפי בקשת התביעה".

נסים זאב: אני לא אומר מי.

נסים זאב: ודבר נוסף, "לא יורה בית-המשפט על חילוטם" "רשאי בית-משפט" ושיקול הדעת הוא לבית-המשפט.

נסים זאב: זאת אומרת, כל מי שתובע ובית-המשפט בעצם ישקול אם כן לחלט או לא לחלט.

נסים זאב: אנחנו לא צריכים להכתיב לבית-המשפט, לשופט מראש מה הוא יעשה.

ניסן סלומינסקי: נדמה לי שאחת ההערות של חבר-הכנסת יצחק לוי היא באה לידי פתרון בסעיף 5 (ג) שם כתוב: "שנפגע העבירה שביקש זאת, זכאי שתינתן לו הזדמנות להביע את עמדתו בעניין בקשה לפי סעיף 2 (א)".

ניסן סלומינסקי: כלומר, בא לידי ביטוי שהנפגע כן יכול כן לבוא לבית-המשפט ולהופיע בעניין.

יצחק לוי: אבל למה שלא הוא לא יוכל להעביר דרך העורך-דין שלו.

יצחק לוי: נניח היועץ-המשפטי לממשלה לא רוצה והוא רוצה לקחת עורך-דין ולתבוע.

יצחק לוי: למה שלא יוכל?

ניסן סלומינסקי: אבל כתוב שהוא מופיע בפני בית-המשפט.

יצחק לוי: לא, אבל את התביעה מגיש היועץ המשפטי.

ניסן סלומינסקי: תמיד המדינה מגישה את זה.

ניסן סלומינסקי: אתה רוצה שיגיש באופן פרטי?

יצחק לוי: כן.

ניסן סלומינסקי: בסדר.

ניסן סלומינסקי: כאן עשינו את זה, שזו היתה חובה למדינה.

ניסן סלומינסקי: עכשיו אם המדינה מהססת, הוא יכול לדרוש את זה.

יצחק לוי: לפעמים המדינה מתרשלת.

ניסן סלומינסקי: אז הנה הוא יכול לדרוש.

יצחק לוי: למי?

יצחק לוי: למדינה, לא ישירות.

רשף חן: אני לא מצליח להבין למה לנושא שכזה שהוא מעניין וחשוב, אני במהות מסכים עם העקרון.

רשף חן: אנחנו עושים חוק כזה ארוך, כזה מפורט.

רשף חן: בזמן שאני חושב שלא היתה שום בעיה טכנית לשים את זה בחוק העונשין.

רשף חן: לקבוע שאסור לתת, אסור לקבל.

רשף חן: סעיף (ב) אומר שהקנס יהיה גובה הרווח ושניתן להעביר אותו לנפגע העבירה ושלום על ישראל.

רשף חן: ואז זה ברור שזה התביעה הכללית היא זו שיוזמת את ההליך וברור איפה זה מתנהל.

רשף חן: ואנחנו לא עושים חוק, הלוא אחת הבעיות הנוראיות שיש לנו במדינת ישראל זה שספר החוקים שלנו מפוצץ בחוקים אזוטריים.

רשף חן: אתה בא לבדוק מה מותר ומה אסור, אתה צריך לעשות איזה חיפוש באינטרנט.

רשף חן: אני לא מבין את המבנה.

רביד דקל: החוק הזה במהותו כמו שקוראים אותו, הוא לא חוק פלילי ולכן האכסניה המתאימה היא לא חוק העונשין.

רביד דקל: זה חוק שמדבר על הסדרים אזרחיים.

רשף חן: אני לחלוטין מסכים.

רשף חן: בזה בדיוק אני כופר, הקונספט הזה של חילוט הוא מקום של קנס.

מיכאל איתן: חבר-הכנסת רשף חן עם כל הסבלנות שלי, לא יכול להיות מצב כזה שחוק שדנים בו בחמש ישיבות, אתה עכשיו פתאום מתחיל להגיד לא היינו צריכים לעשות אותו בכלל.

רשף חן: לא אמרתי את זה.

מיכאל איתן: זאת אומרת, לעשות לו שינוי דרסטי.

מיכאל איתן: אני קורא אותו, אני גם ליברלי להערות.

מיכאל איתן: כי אני בכל אופן אני אומר בואו נבדוק אותו עוד פעם, עוד עין תראה.

מיכאל איתן: גם אתה בביקורת שלך צריך להיות צמוד לסיטואציה, אתה צריך להשלים עם דברים מסוימים.

מיכאל איתן: אם אתה רואה פה איזה חוק -תעיר, אני אשמח מאוד לשמוע.

מיכאל איתן: אבל שינוי גישה וזה, זה מיותר.

ניסן סלומינסקי: אולי משפט נוסף בהמשך למה שרביד דקל אמרה.

ניסן סלומינסקי: החוק הזה בניגוד למקומות אחרים, יש בו בעיה קשה של חופש הביטוי של הפרט, שמאוד רגישים לנושא הזה.

ניסן סלומינסקי: ולכן הוא דורש טיפול מיוחד לא כשורה אחת, כי פה אתה למעשה הולך וסוגר חלק מחופש הביטוי, שאני חושב שהוא בסדר, לכן אני הצעתי את החוק, אבל אתה סוגר.

ניסן סלומינסקי: לכן אתה דורש טיפול קצת יותר רחב משורה אחת.

ניסן סלומינסקי: כי אם אתה סוגר לאותו אדם את חופש הביטוי, את חופש הפרסום וכרו' וכו', ברור שיהיה כאן קצת יותר הסבר מאשר שורה אחת, כדי לעשות את האיזונים.

ניסן סלומינסקי: בשורה אחת אין לך יכולת לעשות את האיזונים הנדרשים.

מיכאל איתן: אנחנו בסעיף 2(ב), וזה הסעיף האחרון שאנחנו נדון פה.

קרן ויינשל: אז רק אני ארצה לבקשת רשות הוועדה להוסיף עוד סעיף לנוסח שיהיה בפעם הבאה.

מיכאל איתן: תוסיפי, אנחנו נקיים עוד דיון.

קרן ויינשל: אז להוסיף לנוסח בלי שהוועדה דנה.

מיכאל איתן: כן.

מיכאל איתן: ואנחנו נקיים על הכל דיון עוד פעם.

נסים זאב: אני יכול להגיש עוד הסתייגות לסעיף הבא שאולי אני לא אהיה.

מיכאל איתן: "2 (ב).

מיכאל איתן: מצא בית-המשפט שיש להורות על חילוט כאמור בסעיף קטן (א) והוצג בפניו פסק-דין לפיצוי הנפגע שלא מומש, כולו או חלקו, יפחית מן הסכום שיש לחלטו את הסכום של מומש כאמור ויורה להעביר את רווחי העבירה עד לסכום האמור לנפגע העבירה".

קרן ויינשל: כאן דיברנו על פסק-דין או נזיקי או עונשי, פיצויים עונשיים או פיצויים נזקיים לנפגע העבירה.

קרן ויינשל: וכאן הבאנו לידי ביטוי את המקום של נפגע העבירה.

מיכאל איתן: "3.

מיכאל איתן: לא תוגש בקשה לפי סעיף 2 (א), אם הפרסום נעשה למעלה מחמש שנים מיום ההרשעה.

מיכאל איתן: או אם הפרסום נעשה למעלה משלוש שנים מיום ריצוי מאסר בפועל, לפי המאוחר".

נסים זאב: אני רוצה להגיש הסתייגות.

נסים זאב: מה שאמרתי בתחילת דבריי, "אלא אם כן האיש לא ביצע עבירה דומה".

נסים זאב: כי מה התועלת בהתיישנות אם האיש הוא לא מתיישן.

נסים זאב: הוא אנס סדרתי, הוא עבריין סדרתי.

נסים זאב: אין לזה שום תועלת בזה שיש התיישנות.

נסים זאב: העבריין נשאר פופולארי.

קרן ויינשל: אם הוא ביצע את אותה עבירה שוב?

נסים זאב: כן.

יצחק לוי: אני מבקש להגיש הסתייגות, "במקום חמש" "שלוש" במקום: "שלוש" "שתיים".

ניר פלסר: אנחנו מבקשים לסייע את זה כפי שנאמר כאן בעמדה שלנו.

ניר פלסר: אני מאמין שיש ליועצת המשפטית של הוועדה את העמדה שלנו בעניין הזה.

ניר פלסר: אנחנו מבקשים שבסופו של דבר זה יהיה מיום ההרשעה, לא מיום ריצוי העונש.

ניר פלסר: יש שתי אופציות גם.

ניר פלסר: גם מיום ההרשעה וגם מיום ריצוי העונש.

קרן ויינשל: הרציונל זה היה שרצינו להביא לידי ביטוי את חומרת העבירה.

קרן ויינשל: כלומר, אם הוא נשפט.

ניר פלסר: אנחנו היינו אומרים כאן, להכות בברזל כל עוד הוא חם.

ניר פלסר: זה בדיוק מה שכרגע אתם אמרתם כאן.

ניר פלסר: אם בחמש השנים האלה, בסופו של דבר הוא לא מפרסם, גם בתוך הכלא, כמו למשל אתי אלון, אז תעזבו אותו לנפשו.

ניר פלסר: שלא יהיה שלוש שנים לאחר, עשר שנים.

ניר פלסר: שזה ביחד 13 שנים.

ניסן סלומינסקי: תראה מה שקורה עם מרגל האטום, וענונו.

ניסן סלומינסקי: כשהוא יצא מהכלא הכל התעורר מהתחלה.

ניסן סלומינסקי: "חכה, תירגע שלוש שנים, אחר כך ישכחו אותך".

ניסן סלומינסקי: אם המדינה היתה חכמה לא היו מתייחסים אליו, היו שוכחים אותו לגמרי.

ניסן סלומינסקי: כלומר, ברגע שהאדם יוצא מהמאסר זה כאילו הוא מדליק את העסק מהתחלה.

ניר פלסר: זה לא בדיוק מדליק את העסק.

ניסן סלומינסקי: הנה, עובדה.

מיכאל איתן: אתם רוצים לפי המוקדם?

מיכאל איתן: תרשמו, אולי יהיה רוב לפי המאוחר.

ניר פלסר: כן.

יצחק לוי: תרשמי הסתייגות "לפי המוקדם".

מיכאל איתן: יכול להיות שנחליט בסוף יותר מוקדם.

מיכאל איתן: רבותיי, אני מסיים בזה את הדיון.

מיכאל איתן: תודה רבה, הישיבה נעולה.