ועדת החוקה, חוק ומשפט, כנסת 16, פרוטוקול מספר 432, 2005-03-07 09:00

מיכאל איתן: אנחנו מדברים כרגע, אני אקרא את הסעיף, הפקה חוזרת: משטרת ישראל לא תעשה שימוש בדגימות ביולוגיות שניטלו לפי סימן ב' בפרק ג' ושמהם הופקו נתונים לזיהוי גנטי, שנכללו במאגר, אלא לשם הפקה חוזרת של נתונים כאמור בצרכים האמורים בסעיף 11 ג'.

מיכאל איתן: מה זה 11 ג'?

אפרת רוזן: 11 ג' מדבר על השימוש המותר באמצעי זיהוי, שזה להפיק נתוני זיהוי בשביל להחיל אותם במאגר או בשביל להשוות עם המאגר.

אפרת רוזן: 11 ג' נמצא בעמ' 6,

מיכאל איתן: אמצעי זיהוי שניטל מאדם לפי הוראות סעיף 11 ב' ישמש רק לשם הפקת נתוני זיהוי לצורך הכללתם במאגר, לצורך השוואתם עם נתוני הזיהוי שבמאגר כאמור בסעיף 11 ג'.

מיכאל איתן: אז עכשיו בואו ננסה להבין מה כל הדבר הזה אומר לנו.

מיכאל איתן: יש לנו, נוטלים אמצעי זיהוי מאדם.

מיכאל איתן: מאמצעי הזיהוי האלה מייצרים נתונים שאנחנו קוראים להם נתוני זיהוי.

מיכאל איתן: נתוני הזיהוי האלה נמצאים במאגר לצורך ביצוע השוואה בעת ביצוע חקירות פליליות.

מיכאל איתן: עכשיו הסעיף שבו אנחנו מדברים אומר, מה זה דגימות ביולוגיות,

אפרת רוזן: דגימות ביולוגיות זה סוג מסויים של אמצעי זיהוי, שהגדרנו אותם בחוק, כלומר זה לא תביעות אצבע או תצלומים, שזה גם אמצעי זיהוי, זה רק אותן דגימות שנלקחו מגופו של אדם.

מיכאל איתן: אז מה ההבדל בין הביטוי שהיה לנו אמצעי זיהוי,

אפרת רוזן: אמצעי זיהוי זה או דגימות ביולוגיות,

מיכאל איתן: טביעת אצבעות או דגימה ביולוגית,

אפרת רוזן: נכון, זו דגימה ביולוגית שהיא אמצעי זיהוי.

אפרת רוזן: כמובן יש עוד דגימות ביולוגיות שאפשר למצוא בזירת עבירה אבל לא הסמכנו את המשטרה לקחת אותן מאדם.

מיכאל איתן: ההגדרה שלנו היא לתאי לחי, דגימת שיער ודגימת דם מזערית.

מיכאל איתן: זה בתוך החוק שלנו.

אפרת רוזן: נכון.

מיכאל איתן: אז עכשיו אנחנו אומרים משטרת ישראל לא תעשה שימוש, מבחינתנו בעצם זה גם אמצעי זיהוי, סוג של אמצעי זיהוי, שניטלו לפי סימן ב' לפרק ג' ושמהם הופקו נתונים לזיהוי גנטי שנכללו במאגר אלא לשם הפקה חוזרת של נתונים.

מיכאל איתן: כלומר אני מבין כך, אחרי שהפיקו את הנתונים הדגימה הביולוגית נשארת במאגר של דגימות ביולוגיות.

מיכאל איתן: אז יש לנו שני מאגרים, מאגר של דגימה ביולוגית ומאגר של הנתונים,

גלי בן אור: נכון.

גלי בן אור: פשוט מאגר הדגימות משמש אך ורק לצורך הפקת הנתונים.

גלי בן אור: ברגע שהפקת זה נשמר בצד, לא נוגעים בזה, לא עושים בזה שום שימוש, אלא אם מתעורר הצורך לעשות הפקה חוזרת.

גלי בן אור: אבל זה לא מאגר שנעשה בו שימוש דינמי כמו בנתונים, ששם באופן עקרוני כל יום אפשר לעשות השוואה בין כל הנתונים של המאגר לבין נתוני זירות פשע, כדי כל יום למצוא התאמות.

גלי בן אור: הדגימות משמשות אך ורק להפקה פעם אחת בשביל לשים את זה במאגר.

שמואל דגני: אבל אם הפרופיל הגנטי מוצא מהדגימות הביולוגיות אין מה לשמור את הדגימות.

שמואל דגני: או שמוציאים את הפרופיל,

מיכאל איתן: להיפך, יכול להיות מצב שהנתונים הולכים לאיבוד, אנחנו יכולים לחזור לדגימה ולהוציא את הנתונים.

מיכאל איתן: יכול להיות מצב של צורך בדיקה חוזרת, כי בעצם זה אולי יכול לסייע לחשוד שאפשר לחזור ולבדוק.

לילה מרגלית: אנחנו חשבנו וכתבנו את זה בדברי ההסבר על שני מקרים עיקריים.

לילה מרגלית: מקרה אחד זה שינויים טכנולוגיים, זאת אומרת יש היום שיטות חדשות, המאגר עובר לעבוד בשיטות חדשות, אם הנתונים עצמם נמצאים בשיטה הישנה.

לילה מרגלית: זה ברור.

לילה מרגלית: והמקרה השני זה המקרה שבו יש היט, זאת אומרת השווית את הנתונים מול זירה ומצאת שזה מתאים.

לילה מרגלית: במקום ללכת ישר אל הבנאדם ולחקור אותו או לזמן אותו וכו' אנחנו אומרים קודם אנחנו רוצים לוודא עוד פעם.

לילה מרגלית: עכשיו אנחנו ניקח את הדגימה הזאת, נבדוק עוד פעם שזהו ורק אז נלך אליו.

מיכאל איתן: זה מה שחשבתי, לוודא עוד פעם, זה לא עוזר לאדם אלא זה עוזר לחקירה דווקא.

לילה מרגלית: זה יכול גם לעזור לאדם אם זה מונע,

מיכאל איתן: עוזר לחקירה בשלב הזה.

מיכאל איתן: במקום ישר להגיע לאדם שהוא חשוד אתם כבר בודקים את זה עוד פעם.

מיכאל איתן: בסדר.

לילה מרגלית: עכשיו אנחנו הצענו, דיברנו עם אפרת, איזה שהוא עידון בנוסח של 11 ג', כי כמו שאמרת הסעיף הזה מפנה ל-11 ג' שמדבר על המטרות וחשבנו שב-11 ג' צריך לכתוב גם, לאור הדברים שהסברנו עכשיו, לצורך אימות הנתונים שבמאגר ולצורך עידכון הנתונים.

לילה מרגלית: יכול להיות שזה מובן מאליו,

מיכאל איתן: לא, כי אם יש לך את 11 יז' שאומר במפורש הפקה חוזרת אז ברור שזה גם למטרה הזאת.

מיכאל איתן: זה ברור.

לילה מרגלית: אז אנחנו התעורר לנו הספק.

לילה מרגלית: הכוונה נראתה לנו ברורה באמת.

מיכאל איתן: זה ברור, זה כתוב בחוק.

רחל גוטליב: סליחה, אדוני, כתבנו כאן לשם הפקה חוזרת של נתונים, לצרכים האמורים ב-11 ג'.

רחל גוטליב: עכשיו הצרכים האמורים ב-11 ג' זה השוואה והפקה.

רחל גוטליב: אני לא בטוחה שכשיבואו לפרש אם לא כדאי לכתוב עידכון או אימות נתונים, שלא יגידו אחר כך לא, למטרות האלה אין, ונצטרך ללכת לדברי ההסבר ולהסביר שזו היתה הכוונה.

מיכאל איתן: למה, אני לא מבין,

רחל גוטליב: ב-11 ג', ששם נקבע המטרות שלשמן עושים הפקה חוזרת כתוב, אם אני חוזרת ל-11 ג', כתוב לצורך הפקה והשוואה, לצורך הכללתם במאגר.

מיכאל איתן: ולמה את רוצה את ההפקה החוזרת?

רחל גוטליב: לצורך אימות ועידכון.

רחל גוטליב: חשבנו לשם הבהרה, אף על פי שיכול להיות שאפשר להגיד שזה נקרא הכללה, זאת אומרת שעדכון זה סוג של הכללה בעצם.

רחל גוטליב: אבל חשבנו אולי להציע נוסח, ונראה לנו שזה עולה בכוונה של כולם.

מיכאל איתן: בסדר, אז מה אתם רוצים להוסיף,

אפרת רוזן: לסעיף 11 ג' להוסיף לצורך עדכון ואימות נתונים.

אפרת רוזן: כי זה השימוש המותר באמצעי זיהוי.

אפרת רוזן: זה לא מובן מאליו שזה כלול.

מיכאל איתן: אני אקרא עוד פעם את 11 ג': אמצעי זיהוי שניטל מאדם לפי הוראות סעיף 11 ב', ישמש רק לשם הפקת נתוני זיהוי לצורך הכללתם במאגר, לצורך השוואתם לנתוני הזיהוי שבמאגר כאמור בסעיף 11 יג',

אפרת רוזן: ועכשיו נוסיף: ולצורך עדכון או אימות נתוני זיהוי כאמור.

אפרת רוזן: פשוט החשש שזו באמת רשימה סגורה וצריך להבהיר את זה.

מיכאל איתן: רגע, משהו כאן לא בסדר בניסוח של 11 ג'.

מיכאל איתן: אמצעי זיהוי שניטל מאדם לפי הוראות סעיף 11 ב' ישמש רק לשם הפקת נתוני זיהוי לצורך הכללתם במאגר.

מיכאל איתן: עכשיו מה אתם רוצים, למה אתם צריכים כאן להמשיך?

מיכאל איתן: כל העניין הזה נראה לא בסדר.

מיכאל איתן: את נתוני הזיהוי הם לצורך השוואתם,

רחל גוטליב: לא, יש כאן שלוש מטרות של הפקת נתוני זיהוי.

רחל גוטליב: אז אולי הניסוח לא מוצלח,

מיכאל איתן: אני מבין שסעיף 11 ג' עוסק באמצעי זיהוי, נקודה.

מיכאל איתן: אומרים אמצעי זיהוי שניטל מאדם לפי הוראות סעיף 11 ב' ישמש רק לשם הפקת נתוני זיהוי ולצורך הכללתם במאגר.

מיכאל איתן: זה המטרה של הסעיף.

מיכאל איתן: עכשיו אתם מוסיפים כאן מה יעשו בנתוני הזיהוי.

מיכאל איתן: למה זה צריך להיות בסעיף הזה.

אלינוער מזוז: הסעיף הוא שימוש מותר באמצעי זיהוי ובנתוני זיהוי.

מיכאל איתן: זה נורא מסורבל.

מיכאל איתן: תפרידו.

מיכאל איתן: אחר כך נתוני זיהוי ישמשו רק לכך וכך וכך.

מיכאל איתן: ואז זה יהיה ברור, גם העניין הזה.

לילה מרגלית: יש שאלה עקרונית שעולה כאן, והיא השאלה האם בכלל ראוי לשמור את הדגימות או לא.

לילה מרגלית: כלומר זה לא מובן מאליו שהדגימות הביולוגיות שמהם מופקים נתוני הזיהוי צריכות להישמר.

לילה מרגלית: ולאורך כל הדרך שמענו על כך שנתוני הזיהוי בעצם שמופקים, נתוני הזיהוי הגנטי שמופקים מהמאגר לא כוללים מידע גנטי עודף, יש ועדה שאמורה להבטיח שנתוני הזיהוי יכללו כמה שפחות מידע גנטי נוסף, אפשר יהיה לזהות יחס משפחתי וקרבה משפחתית אבל רוצים להבטיח שזה יהיה כמה שפחות מידע שמעיד על אישיותו של אדם, על תכונות אישיות של האדם וכו'.

לילה מרגלית: וצריך לזכור שה-DNA עצמו הוא בכל זאת, זאת אומרת הדגימה היא בכל זאת כוללת מידע שהוא ממש אינסופי על האדם, מידע שאנחנו לא יכולים היום אפילו לתאר מה הוא כולל.

לילה מרגלית: אם זה תכונות אישיות, אם זה סכנות למחלות עתידיות, והסכנה לשימוש לרעה היא הרבה יותר חמורה כאשר מדובר בדגימות עצמן.

לילה מרגלית: והשאלה האם ראוי לשמור את הדגימות האלה בגלל איזה שהוא חשש ערטילאי עתידי שירצו לעשות בהן שימוש בעתיד אם הטכנולוגיות ישתנו למשל.

לילה מרגלית: לעומת הסכנה הממשית והעתידית שגם אם יהיו חוקים טובים וגם יהיו מנגנוני בקרה טובים ברגע שקיים מאגר כזה אי אפשר להבטיח מה ייעשה בו בעתיד.

לילה מרגלית: אי אפשר להבטיח שלא יבוא יום אחד משטר חדש או כנסת חדשה שתקבע חוקים אחרים, וברגע שהמאגר הזה קיים הוא יכול להיות מנוצל לרעה בצורה מאוד קשה.

לילה מרגלית: אם זה אפליה בביטוח, בתעסוקה, יש חוק שאוסר אבל אנחנו כולנו יודעים מה התועלת של חוקים שאוסרים.

מיכאל איתן: אני לא מקבל את הטענות שלך, דעתי היא שונה במאה שמונים מעלות.

מיכאל איתן: הגישה שלנו שונה.

מיכאל איתן: אני מאמין גדול בכך שבני האדם בסופו של דבר מתקדמים בכיוונים חיוביים, לא בכיוונים השליליים, ושטכנולוגיה ומדע וקידמה הם כלים חיוביים שבהחלט בכל טכנולוגיה אפשר להשתמש לרעה, ואפשר להשתמש בצורה חיובית.

מיכאל איתן: אז הפתרון זה לא לעצום את העיניים ולהגיד אני לא רוצה טכנולוגיות כי אפשר להשתמש בהן לרעה, ולעצור את הקידמה ולהגיד לכן יותר טוב שלא נפתח טכנולוגיות חדשות.

מיכאל איתן: זה לא ילך.

מיכאל איתן: גם אם נחליט על כך.

מיכאל איתן: זה גם לא נכון, מבחינה ערכית, וזה גם לא יצליח.

מיכאל איתן: הזירה הנכונה שבה צריך להתמודד מול שימושים לרעה בטכנולוגיה היא בדיוק בשימושים לרעה.

מיכאל איתן: ולשים מגבלות על השימושים לרעה.

מיכאל איתן: עכשיו כשאת אומרת לי תשמע מיכאל איתן, מחזיקים כאן חומר גלם, שהוא לכשעצמו אין בו שום נזק לשום דבר, אלא מה, בעזרת טכנולוגיות עתידיות אפשר יהיה להפיק ממנו עוד כל מיני דברים.

לילה מרגלית: טכנולוגיות נוכחיות, של היום גם.

מיכאל איתן: או נוכחיות או עתידיות, זה לא משנה, הכוונה היא שבעתיד יהיו טכנולוגיות יותר מתקדמות ואז החומר הזה יוכל, אפשר יהיה להפיק ממנו עוד יותר דברים שאפשר היום.

מיכאל איתן: אז אני מציע שאנחנו נקפיד מאוד באמת לשים לב שלא ייעשה בזה שימושים לרעה.

מיכאל איתן: אבל להשמיד את החומר גלם זה כאילו לברוח מהמציאות.

מיכאל איתן: זה לברוח מהקידמה, זה לברוח מאפשרות שכן נחליט שאולי כן אפשר יהיה עם זה להציל חיים, אולי אפשר עם זה יהיה, אז נתחיל לקחת חדש מכל האוכלוסיה, אני לא חושב.

מיכאל איתן: אני חושב שאת התמרורים האדומים שאת רוצה לשים, ובצדק, צריך לשים איך לשמור שלא ייעשה שימוש לרעה.

מיכאל איתן: זה אותו דבר כמו עם מאגרי מידע.

מיכאל איתן: מאגרי מידע הם חשובים, הם חיוניים.

מיכאל איתן: צריך רק לדעת איך לשים מספיק סייגים על מנת שלא ייעשה בהם שימוש לרעה.

מיכאל איתן: לפעמים, אני גם אומר, לפעמים יכול להיות מצב שאני אגיד במקרים מסויימים אולי גם כדאי לא להחזיק את המאגר מידע.

מיכאל איתן: אבל כאן זו הגישה שלך, את אומרת תשמע, אם אין לך מספיק בלמים שטכנולוגיה מסויימת לא ייעשה בה שימוש לרעה, עדיף שתחכה עד שיהיו לך מספיק בלמים ולא תפתח טכנולוגיות שאתה יודע שבסוף ההפסד יהיה יותר גדול מהרווח.

מיכאל איתן: אז אני יכול להסכים לפעמים שיש מצבים שאני אגיד לעצמי אל תחזיק מאגר מידע, השימוש בו לרעה יהיה יותר מוחשי, יותר ממשי מאשר השימוש לטובה.

מיכאל איתן: כאן הסיכוי שאנשים יעשו שימוש לרעה בדגימות האלה הוא קלוש.

מיכאל איתן: מה אנשים יעשו עם זה, מישהו יקח ויתחיל לסחוב את זה ויתחיל לפתח מזה להוציא כל מיני נתונים, הוא יכול לגשת ישר למאגר הנתונים, דבר ראשון.

לילה מרגלית: לא, מאגר הנתונים לא כולל את אותו מידע גנטי אינסופי שיש ב-DNA.

אפרת רוזן: אבל הוועדה הסכימה הרי שברגע שאנחנו נוציא חלק מאמצעי הזיהוי אז גם הדגימות יושמדו.

אפרת רוזן: אז אני חושבת שזה בלם מספיק טוב בשביל למנוע את מה שאת מביעה חשש ממנו.

אפרת רוזן: כלומר אנחנו כבר הסכמנו הרי שבחלק מהמקרים נתוני הזיהוי יוצאו מהמאגר, וכשהנתונים יוצאו גם הדגימות יושמדו.

אפרת רוזן: אני חושבת שזה מהווה בלם מספיק טוב.

מיכאל איתן: הצעתי כבר קודם שנשקול ברצינות הקמת מאגר ארצי של כל אזרח, של הדגימות האלה.

שמואל דגני: מה, יחייבו את כל האוכלוסיה לתת דגימה כזאת?

מיכאל איתן: כל תינוק שנולד לוקחים ממנו את ה-DNA ומקימים מאגר לאומי,

שמואל דגני: ואם ההורים שלו לא יסכימו?

מיכאל איתן: אני לא נכנס כרגע לשאלה אם לקחת את זה בכפייה כן או לא.

מיכאל איתן: אני מניח שהיתרונות לחברה ממאגר כזה יהיו הרבה יותר גדולים מאשר חסרונות.

מיכאל איתן: ואני גם מניח שזה ייקח זמן וזה יום אחד יהיה.

מיכאל איתן: זה יכול לעזור הרבה הרבה מאוד דברים שקשורים בבריאות אדם, מניעת מחלות, טיפולים, לא יודע מה, ועוד אולי כל מיני דברים.

מיכאל איתן: יש בזה גם הרבה סכנות אבל אף פעם הסכנות לא צריכות להיות אלה שמונעות מהאנושות להתקדם.

מיכאל איתן: אם האנושות היתה מפחדת מסכנות שהיו בטכנולוגיות שונות אנחנו היינו נשארים היום על העצים.

מיכאל איתן: כי כל טכנולוגיה שסייעה לנו לרדת מהעצים ולצאת מהמערות היתה גם טכנולוגיה ששימוש לרעה בה היה יכול לפגוע באנושות.

מיכאל איתן: כל דבר.

מיכאל איתן: ובכל אופן אנחנו הולכים ומתקדמים.

מיכאל איתן: אז צריך לעשות את זה.

מיכאל איתן: אני לא פוסל את מה שאת אומרת, לבי לא גס בסכנות.

מיכאל איתן: אבל אני בכל אופן אומר,

גלי בן אור: רק נקודה נוספת, לעניין החששות שלילה מדברת עליהן, חוק מידע גנטי, שנחקק בשנת 2000 מסדיר בדיוק את הנושא הזה ויש שם פרק שלם שעוסק במניעת אפליה ואוסר להפלות אדם על רקע של נתונים גנטיים, וקובע איסורים מפורשים על מעסיקים ועל חברות ביטוח לעשות בזה שימוש.

לילה מרגלית: גם חוקי אפליה הם טובים מאוד אבל הם לא פותרים בדרך כלל בעיות של אפליה.

גלי בן אור: אז במובן מסויים אפשר לומר שהמחוקק כבר נתן את דעתו על הסוגייה הזאת וקבע את ההגנות וקבע את הסייגים בחוק הכללי שעוסק במידע גנטי, ואנחנו בשלב השני כבר נסמכים גם על זה, ולכן לא צריכים להיות מוטרדים מהבעיה הזאת.

מיכאל איתן: אני מקבל כאן באמת הערה, מישהו מהציבור ששואל, הוא אומר שהרעיון של מאגר DNA יהיה פרוץ לניצול לרעה בדיוק כמו שרשימות הבוחרים במשרד הפנים דולפות לגורמים פרטיים.

מיכאל איתן: אז מה שאני אומר עוד פעם, הרשימות הן רשימות של נתונים שיש בהן גישה יותר קלה והן כבר חומר טוב שאפשר להשתמש בו.

מיכאל איתן: ומאגר DNA סגור, שאיננו מקובץ, זה משהו אחר.

מיכאל איתן: אבל תמיד יש את העניין של הסכנה.

מיכאל איתן: מצד שני את העניין של הקידמה.

מיכאל איתן: ואני חושב שאם אנחנו חוזרים לסעיף הקטן שלנו, אז בשאלות אם להשאיר או לא להשאיר אני מעדיף להשאיר ואם אני מאמין שהמאגר הזה הוא חשוב כמכשיר חברתי שמועיל לחברה, מול הסכנות שבשימוש, אז אני גם מקל עליהם בזה שאני אומר זה נשאר שם.

מיכאל איתן: אם תהיה טכנולוגיה חדשה אז אני אוכל להפיק אולי דברים נוספים.

מיכאל איתן: ואני חוזר עוד פעם על דבר שאמרתי בפעם הקודמת, אני לא איש מדע אבל יש לי תחושה חזקה מאוד שאפשר יהיה להילחם גם לפחות בסוגי פשעים, כתוצאה אולי מבדיקות גנטיות ולהבין דברים יותר טוב גם בתחום הקרימינולוגיה תוך כדי ביצוע מחקרים.

מיכאל איתן: ולכן חשבתי שהיה גם מקום לאפשר מחקר במאגרים האלה.

מיכאל איתן: אבל זה כבר עברנו בשבוע שעבר וסיכמנו.

מיכאל איתן: אני ממשיך: השר לבטחון פנים בהסכמת שר המשפטים בהתייעצות עם הוועדה המאשרת ובאישור ועדת חוקה חוק ומשפט של הכנסת יקבע את הנסיבות שבהתקיימן יהיה ניתן לבצע הפקה חוזרת לנתונים לזיהוי גנטי כאמור בסעיף קטן א'.

גלי בן אור: פשוט כדי שיהיה ברור מה הנסיבות, כדי שזה יהיה מוגבל, שזה יהיה באישור, לא כדי להפיק מידע נוסף שאין לנו צורך בו.

מיכאל איתן: אבל הפקה חוזרת, אתם רוצים לכתוב את זה איפה, איפה זה יהיה כתוב?

גלי בן אור: תהיינה תקנות,

אלינוער מזוז: יהיה כתוב מה שאמרנו עכשיו, שיש התפתחות טכנולוגית,

מיכאל איתן: אתם תכתבו את זה בתקנות, אבל זה לא כתוב כאן,

אלינוער מזוז: השר יקבע זה בתקנות.

מיכאל איתן: אדם שהגיע לידיו תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו מידע הכלול במאגר או אמצעי זיהוי או דגימה ביולוגית, הסגנון הוא כאן איום ונורא.

מיכאל איתן: למה, כי מלכתחילה בהגדרות היינו צריכים לעשות אבחנה שתשרת אותנו לאורך כל הדרך.

אפרת רוזן: יכול להיות שנעשה סעיף של מה זה דגימה ביולוגית ומה זה אמצעי זיהוי.

אפרת רוזן: כי אמצעי זיהוי שהוא דגימה ביולוגית הגדרנו רק שלושה, לחי, שיער ודגימת דם מזערית.

אפרת רוזן: אתה יכול למצוא דגימה ביולוגיות שהיא לא אמצעי זיהוי בזירת עבירה ועדיין תרצה להשתמש בה, למשל דגימת זרע.

אפרת רוזן: אנחנו לא רצינו להכליל את זה בחלק מהדגימות שאתה יכול ליטול מאדם.

מיכאל איתן: אדם שהגיעו לידיו תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו מידע הכלול המאגר או אמצעי זיהוי או דגימה ביולוגית שאינה אמצעי זיהוי, זה נשמע נורא.

שמואל דגני: זה לא הגיוני.

מיכאל איתן: זה מה שהביאו דוגמא, בגלל שהחוק שלנו הגדיר דגימה ביולוגית רק לחי, שיער או דגימת דם מזערית אז הוא עשה משהו מלאכותי החוק שלנו, כי דגימה ביולוגית זה יכול להיות גם הרבה דברים נוספים.

מיכאל איתן: אבל לצורך החוק הזה דגימה ביולוגית זה רק דם, לחי ושיער.

אפרת רוזן: אנחנו אולי נמצא לזה מילת קודם, ואז נעשה את זה להלן כך וכך.

גלי בן אור: החוק יש לו שני מסלולים.

גלי בן אור: מה מותר לי לקחת מאדם כדי להכליל במאגר, וזה דם, לחי, שערה, ויש לי את מה שאני מוצאת בזירת עבירה.

גלי בן אור: מי שעוסק במאגר יכול להגיע אליו מידע משני המסלולים האלה, ולגבי שניהם רצינו לקבוע חובת זהירות.

גלי בן אור: הנוסח מסורבל, אבל ניסינו להקיף את הכל.

אליעזר כהן: הניסוח הזה של דגימה ביולוגית שאינה אמצעי זיהוי זה הפוך על הפוך.

מיכאל איתן: אני משתגע כל הזמן למה חוקים צריכים להיות כל כך מסובכים.

מיכאל איתן: אבל יש לי תשובה, כי עורכי דין מנסחים אותם ועורכי דין מפרשים אותם.

מיכאל איתן: ואם הם לא היו מסובכים מי היה צריך את העורכי דין.

מיכאל איתן: אז זהו.

מיכאל איתן: איך בנאדם נורמלי, אזרח, קורא סעיף כזה, אני אקרא את זה עוד פעם:

מיכאל איתן: אדם שהגיעו לידיו תוך כדי מילוי תפקידו או במהלך עבודתו, מידע הכלול במאגר או אמצעי זיהוי או דגימה ביולוגית שאינה אמצעי זיהוי, שמהם הופקו נתוני זיהוי הכלולים במאגר, או המיועדים להפקה כאמור, עכשיו, אחרי שזכרנו את כל זה צריך להתחבר ולדעת מה יהיה עם אותו אדם.

מיכאל איתן: הוא לא ימסור ולא יגלה אותם לאחר ולא יעשה בהם כל שימוש, אלא לפי חוק זה, לצורך ביצוע תפקידו, ולמטרות שלשמם הגיעו לידיו.

אליעזר כהן: הסעיף הזה הוא חוק בפני עצמו.

מיכאל איתן: לא מבין למה אי אפשר להמציא חוקים קלים.

מיכאל איתן: לכתוב את כל זה בשלוש פסקאות במקום באחת.

מיכאל איתן: לצורך ביצוע תפקידו זה סותר, יכול להיות שביצוע תפקידי לא עולה בקנה אחד עם חוק זה.

מיכאל איתן: כלומר אני עובד כעת במעבדה פרטית, והגיע לידיי תוך כדי מילוי תפקידי במעבדה הפרטית מידע שכלול במאגר.

מיכאל איתן: ואני מקבל על עצמי לא למסור ולא לגלות אותו לאחר ולא לעשות בו כל שימוש, אלא לצורך ביצוע תפקידי.

מיכאל איתן: מה זה תפקידי, הבוס שלי אמר לי תבצע ותמסור לי.

מיכאל איתן: אז אם לפי חוק זה, כי אנחנו לא מדברים על אדם שהגיעו לידיו, הניסוח היותר נכון לדעתי צריך להיות פשוט, אלף זה לא אדם, אדם זה רק אנשים שמורשים על פי החוק הזה, רק הם יכולים לטפל, ולא לעשות אבחנה שכל אדם יכול לקבל את החומר הזה.

מיכאל איתן: אדם אחר בכלל לא יכול להיות בגדר מי שמפיק, שמטפל, על פי החוק הזה או לא לפי החוק הזה, כי הוא לא מוסמך.

מיכאל איתן: למה אני משתמש בביטוי אדם שהגיעו לידיו, אני חושב שצריך להיות בניסוחים כאלה, ככלל, אנחנו מטפלים בכך שבחומרים האלה ובכל מה שקשור בזה רשאים לעסוק רק מי שמורשים על פי החוק.

מיכאל איתן: עכשיו אדם אחר הוא בכלל לא,

גלי בן אור: אבל זה לא סעיף מסירת מידע, זה סעיף הטלת חובת סודיות, לכן הוא מנוסח בצורה כזאת.

גלי בן אור: אתה צודק שהחוק מסמיך אך ורק שוטרים מיוחדים במז"פ לעסוק בעניין.

גלי בן אור: אבל ככל שזה הגיע לאיזה שהוא אדם, לעורך דין, המעגל הוא יותר רחב.

גלי בן אור: מי שמטפל במאגר זה באמת מעגל מאוד מצומצם.

גלי בן אור: אבל מידע ספציפי על אדם יכול לעבור הלאה בשרשרת.

גלי בן אור: ולכן אנחנו רוצים ניסוח קצת יותר רחב, דווקא על חובת הסודיות, כדי ללכוד יותר אנשים.

קריאה: אבל גלי, מי שזה הגיע אליו לא תוך כדי מילוי תפקידו אז אין לו שום חובת סודיות?

קריאה: הוא יכול לעשות עם זה מה שהוא רוצה?

גלי בן אור: לא, יש סעיף עונשין, זה שני צדדים של אותה מטבע.

ענבל רובינשטיין: אבל למה זה שני צדדים של אותה מטבע, את מטילה חובת סודיות רק על אדם שקיבל את זה כדין, אבל אם אדם קיבל את זה לא כדין אז אין עליו חובת סודיות?

גלי בן אור: זה הנוסח שנהוג לגבי סעיפי סודיות.

גלי בן אור: סעיפי סודיות כאלה, ספציפיים, מהסוג הזה, מטילים אותם על מי שקיבל את המידע כדין.

גלי בן אור: מי שקיבל את המידע שלא כדין ועשה בו שימוש שאסור על פי החוק חשוף לסעיפים הפליליים.

ענבל רובינשטיין: את הגדרת לא טוב.

ענבל רובינשטיין: כל מידע שכלול במאגר.

ענבל רובינשטיין: מידע שכלול במאגר זו הגדרה מאוד מאוד רחבה.

ענבל רובינשטיין: אם אני רוצה לצורך תביעת אבהות, תביעת אבהות תשתמש במידע של הצופן הגנטי של האדם שאני חושבת שהוא אבא של הילד.

ענבל רובינשטיין: במקרה הוא גם עבריין מין והמידע הזה כלול במאגר.

ענבל רובינשטיין: אז זה מטיל עלי איזו שהיא חובה שלא להשתמש בזה?

גלי בן אור: אבל זה לא מידע שכלול במאגר.

מיכאל איתן: גבירתי, אבל יש לי שאלה, למה אנחנו מתלבטים, למה צריכים את המלה תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו, תמחקו את זה, זה פשוט מיותר.

מיכאל איתן: אדם שהגיע לידיו מידע הכלול במאגר.

מיכאל איתן: מה אכפת לך איך הוא הגיע, מה זה תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו, ואם זה לא תוך כדי מילוי תפקידו.

מיכאל איתן: ברור שזה מידע הכלול במאגר.

אלינוער מזוז: ענבל מדאיג אותה שאולי יש מידע זהה, כמו המידע שכלול במאגר, רק לא הבדיקה שאתם עשיתם,

גלי בן אור: זה לא נראה לי בעייתי.

מיכאל איתן: השאלה, לפני שאתם מטפלים בשאלה של ענבל, אני הבנתי את השאלה שלה אחרת, אם אתם הבנתם אחרת, אני שואל, בשביל מה אתם צריכים את הביטוי תוך כדי מילוי תפקידו או במהלך עבודתו,

גלי בן אור: זה הנוסח בכל סעיפי הסודיות.

מיכאל איתן: מה זה מעניין אותי שזה הנוסח, זה התשובה שאני לא אוהב לקבל אותה כאן.

מיכאל איתן: פעם אחת משרד המשפטים עושה טעות, זאת ערובה שלעולם ועד היא תישאר.

מיכאל איתן: למה, כל פעם אתם חוזרים עם איזה ניסוח מוטעה, וכשאין תשובה להסביר למה אתם חוזרים למשפט המפתח.

מיכאל איתן: אבל זה בכל החוקים אותו דבר.

מיכאל איתן: היה לי את זה כמה פעמים כאן.

מיכאל איתן: אני מבקש היגיון, אני לא אוהב את זה בכל החוקים אותו דבר.

מיכאל איתן: אנחנו רוצים להגן על המידע.

מיכאל איתן: תסבירי לי, אם תשכנעי אותי אני מוכן לקבל.

מיכאל איתן: מה זה העניין תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו.

מיכאל איתן: אדם שהגיע לידיו מידע, אנחנו רוצים להחיל עליו את הכלל.

מיכאל איתן: מה זה משנה איך הוא הגיע אליו, ואם הוא ישן בלילה ובחלום הלילה זה התגלה לו, אז מותר לו לפרסם את זה כעת, מותר לו לעשות שימוש אחר?

גלי בן אור: למיטב הבנתי, אם אתה מוריד את המלים האלה אתה עושה בזה משהו אחר.

גלי בן אור: כמו שאמרתי קודם, הסעיף הזה הוא סעיף שמטיל חובה על אדם.

גלי בן אור: עכשיו אני רוצה להטיל חובה על כל מי שמקבל מידע לפי החוק,

מיכאל איתן: לא לפי החוק.

גלי בן אור: אבל אז אתה מרחיב.

גלי בן אור: אני אסביר שוב.

גלי בן אור: החוק קובע מסלול מסודר למי מותר לקבל מידע.

גלי בן אור: ואנחנו פה רוצים לעשות הגבלה.

גלי בן אור: מי שמקבל מידע לפי החוק מותר לו להשתמש במידע הזה רק לפי הוראות החוק.

גלי בן אור: אסור לו לעשות שום דבר אחר.

גלי בן אור: אם אנחנו מורידים את הפראזה הזאת, כמו שאדוני מציע, מה שזה אומר שכל אדם שהגיע אליו מידע לפי החוק, בין אם הוא קיבל את זה לפי החוק ובין אם לא, יכול לכאורה להשתמש בזה למטרות שלפי החוק.

גלי בן אור: וזה אנחנו לא רוצים, כי אתה עושה כאן הרחבה לשימושים.

מיכאל איתן: לא, אני לא הבנתי את זה כך.

מיכאל איתן: אני אעזור לך להקשות על עצמי.

מיכאל איתן: אם אני מוחק את המלה, כאילו, ההקשיה על העמדה שלי, שאם אני מוחק את תוך כדי מילוי תפקידו ובמהלך עבודתו יוצא מצב שאדם, שהגיע אליו בשיחת רעים בבית מידע מסויים, ואנחנו לא מטילים עליו חובה, כי עליו אין חובה, אז כאילו עליו חל הסעיף הזה והוא יהיה אשם.

מיכאל איתן: אני לכן ההגנה צריכה להיות במקום אחר.

מיכאל איתן: מה שמקודם הוצע כאן כאילו לחפש ביטוי, מן המאגר, או משהו כזה, כלומר שהמידע זה לא מידע שהוא קיבל, נגיד שבמאגר כתוב שמיכאל איתן במידע הגנטי יש סימן איקס או סימן אחר.

מיכאל איתן: ועכשיו מישהו שמע את זה בשיחת רעים בבית, אצל מישהו אחר, והוא עושה בזה שימוש.

מיכאל איתן: ובמקרה זה גם כלול במידע הגנטי, אז אין אשמה עליו, אבל אם הוא קיבל את זה והוא יודע שהוא קיבל את זה מן המאגר הגנטי, אפילו שהוא קיבל את זה בשיחת רעים בבית אסור לו להפיץ את זה.

מיכאל איתן: ואני מחיל עליו גם את האחריות.

מיכאל איתן: אם הוא יודע שזה בא מן המידע הגנטי, הוא יודע שזה בא מן המאגר, הוא יודע שהמקור הוא מהמאגר הוא לא יכול להפיץ את זה.

גלי בן אור: אבל הוא מוגן בחוק הגנת הפרטיות.

גלי בן אור: זה לעסוק בענייניו הפרטיים של אדם, זה סעיף 2 וזה מוסדר שם.

גלי בן אור: אתה בעצם מדבר על אנשים שלא קיבלו את זה במהלך העבודה שלהם אלא שמעו את זה מאיפה שהוא אחר.

גלי בן אור: אז זה חוק הגנת הפרטיות ויש לו עונש של חמש שנות מאסר אם הוא מדבר על ענייניו הפרטיים של אדם.

גלי בן אור: כי זה עניין פרטי של אדם, הוא לא אמור לדבר על זה, הוא לא אמור לעסוק בזה.

גלי בן אור: זה סגור במקום אחר.

גלי בן אור: שם יש את זה, אותו דבר.

מיכאל איתן: אם אני שומע על מידע מסויים, בחוק הגנת הפרטיות, ואני מקבל את זה מגורם שלישי, לא מהמאגר.

גלי בן אור: לא משנה מאיפה.

מיכאל איתן: אז לכאורה גם זה מוגן.

גלי בן אור: זאת חובת סודיות מוגברת על עובד.

אלינוער מזוז: אתה לא צריך להראות שיש בזה פגיעה בפרטיות.

אלינוער מזוז: חובת הסודיות אומרת אדוני, אל תעביר את זה לאף אחד ואל תעשה בזה שימוש, ולא תטען אחר כך אבל זה לא פוגע בפרטיות כי נניח לא העברתי את זה עם פרט מזהה.

אלינוער מזוז: אומרים מותר לך להשתמש רק בדבר הזה, להעביר את זה רק לפלוני או אלמוני, לשופט לצורך זה, לפרקליט לצורך זה, אל תעשה בזה שימוש למישהו אחר.

אלינוער מזוז: אם יש בזה גם פגיעה בפרטיות אכן תחול העבירה של הפגיעה בפרטיות.

אלינוער מזוז: זאת אומרת חובת הסודיות היא רחבה יותר מאשר עצם הפגיעה בפרטיות.

אפרת רוזן: בגלל זה אני מציע שאת חובת הסודיות הזו, שהיא רחבה יותר, נעשה בשני מסלולים.

אפרת רוזן: המסלול הראשון, אדם שזה הגיע לידיו תוך כדי מילוי תפקידו, ואז יש גם את הסיפא, והמסלול השני זה כל אדם שזה הגיע לידיו, ואז הוא לא יכול לעשות בכלל שימוש, לא לצורך מילוי תפקידו ולא לא לצורך מילוי תפקידו.

אפרת רוזן: שני מסלולים, על שניהם חובת סודיות מוגברת.

גלי בן אור: זה כפילות.

מיכאל איתן: אני אגיד לכם איפה האנומליה.

מיכאל איתן: מצד אחד אתם משתמשים בביטוי תוך כדי מילוי תפקידו ובראש שלכם ישנם כל העובדים המורשים, שהם עובדי מדינה בדרך כלל, או מי שקשור, מצד שני אתם אומרים כל אדם.

מיכאל איתן: אז כאן נוצר משהו, אין סימטריה.

מיכאל איתן: אומרים כל אדם, זאת אומרת כל אחד ואחד, אחר כך אומרים תוך כדי מילוי תפקידו, וכל אדם ממלא כל מיני תפקידים.

מיכאל איתן: יש כאן אי בהירות.

רחל גוטליב: רצינו להסדיר כאן חובת סודיות למי שהגיע אליו המידע כדין, לא שלא כדין.

רחל גוטליב: גם כשהגיע אליך כדין חובה עליך לשמור.

רחל גוטליב: לזה כוון הסעיף .

גלי בן אור: אבל זאת לא הפרקטיקה.

גלי בן אור: עם כל הכבוד, אפשר להמציא כל מיני דברים,

מיכאל איתן: אנחנו רוצים להמציא, מה רע בלהמציא דברים?

גלי בן אור: השאלה אם צריך.

מיכאל איתן: הנה אני אמציא לך עכשיו משהו שעולה לי בראש.

מיכאל איתן: הסעיף הזה הוא בכלל לא במקום פה.

מיכאל איתן: הוא צריך להיות סעיף כללי, שנוגע לכל פרק המידע בחקיקה ובסנקציות הפליליות.

מיכאל איתן: כי אתם בעצם לא אומרים כאן שום דבר מיוחד, אתם אומרים כאן אותו דבר לגבי פקיד שעובד במאגר מידע של משרד הפנים וכל מאגר מידע.

מיכאל איתן: זה סעיף שצריך להיות סעיף כללי שיחול על כל העובדים שמתעסקים בתחום המידע.

מיכאל איתן: הנה המצאתי לך המצאה חדשה.

מיכאל איתן: לא חושב שהיא כל כך גרועה.

מיכאל איתן: הרי אתם מדברים כאן דבר מאוד כללי.

מיכאל איתן: אתם אומרים יש גישה למידע, אנחנו רוצים להטיל חובת זהירות מוגברת על מי שיגיע אליו פרטים ממאגרי מידע.

מיכאל איתן: זה מאגר אחד אבל זה אותו דבר יחול גם במאגרים אחרים.

גלי בן אור: אז באמת בכל חוק שמסדיר מאגר מידע יש מקבילה לזה.

גלי בן אור: יש סעיפי סודיות בכל החוקים האלה.

גלי בן אור: גם בחוק מידע גנטי יש סעיף שמסדיר.

גלי בן אור: אז גם שם בסעיף 18 יש סעיף שאומר אדם שהגיע אליו מידע גנטי הנוגע לנבדק תוך כדי מילוי תפקידו או במהלך עבודתו ישמרו בסוד ולא יעשה בו כל שימוש אלא אם כן קיבל הסכמת הנבדק לכך ולפיה.

גלי בן אור: משום ששם כן יש את הנתיבים שבהם אתה יכול למסור מידע.

מיכאל איתן: אז שכנעת אותי.

מיכאל איתן: אני אשאיר את זה מתוך תקווה שיום אחד כשתהיה קונסולידציה של כל חוקי המאגרי מידע והכל אז זה יהפוך לסעיף כללי, חובה כללית על כל בעלי התפקידים איך לטפל במאגרי מידע.

גלי בן אור: רבקי דבש ממשרדנו בדיוק עוסקת בנושא הזה של בחינה של כל מאה ששים סעיפי הסודיות שקיימים, יש נוסחים באמת שונים לעניין הזה, כדי לבחון בדיוק את הנפקויות של השינויים ומה צריך להיות הנוסח הנכון, וזה עבודה שנעשית במשרד.

מיכאל איתן: הרי כאן מדובר בסופו של דבר, זה מאגר מידע הרי סך הכל, אז יש לנו חוק מאגרי מידע, נכון, יש פרק מאגרי מידע בחוק הגנת הפרטיות.

מיכאל איתן: יש לנו יום עיון, אני מזמין את כולכם להשתתף, באמת אני חושב שזה נושא שראוי שאנחנו נחשוב עליו, במיוחד משרד המשפטים, לעשות סדר בכל העניין, כי זה תחום שמאוד מתפתח.

מיכאל איתן: נמשיך הלאה.

מיכאל איתן: 11 יט'.

אפרת רוזן: אני אסביר למה הוספנו את הסעיף הזה.

אפרת רוזן: הגענו לשמירת אמצעי זיהוי ונתוני זיהוי ואבטחתם.

אפרת רוזן: אנחנו באחד הדיונים דיברנו על זה שאנחנו נוסיף סימן לחוק שידבר על היציאה מהמאגר, ואנחנו הוספנו את זה.

אפרת רוזן: בהמשך, סעיף 11 כ'.

אפרת רוזן: אבל בשביל להבהיר שבעצם הכלל הוא שנתוני הזיהוי יישמרו במאגר הוספנו את סעיף 11 ט' א.

מיכאל איתן: נתוני הזיהוי הכלולים במאגר וכן אמצעי הזיהוי והדגימות הביולוגיות שאינן אמצעי זיהוי שמהם הופקו נתוני זיהוי הכלולים במאגר יישמרו לצמיתות.

מיכאל איתן: הביטוי יישמרו לצמיתות זה תמיד קצת יומרני מידי.

מיכאל איתן: יישמרו לנצח, זה ביטויים.

אפרת רוזן: יישמרו בכפוף לאמור בסימן זה.

אפרת רוזן: בכפוף לאמור בסימן שאנחנו הוספנו לגבי היציאה מהמאגר.

אפרת רוזן: מה שחשוב להבהיר שהכלל זה שמירה והחריג שלנו זה יציאה בתנאים שנקבעו בחוק.

אפרת רוזן: בכפוף לאמור בסימן, שעוד אין לו מספר.

שמואל דגני: ישבה פה בישיבה הקודמת הפרופ' אפרת להט והסבירה את הבעייתיות במאגר גדול, שצריך גם לעשות פיקוח חיצוני,על הסיכוי להחלפת דגימות.

שמואל דגני: עכשיו אדם שמבחינתו, אם הסיכוי הוא אחד לאלף, אם הוא יושב בכלא על רצח שהוא לא ביצע, זה לא משנה לו כבר.

שמואל דגני: אני חושב שזה העניין הכי חשוב, לקבוע שלמורשעים בלבד.

מיכאל איתן: אמרנו גם שיש מקרים שבהם זה מציל אנשים מפני הרשעה.

מיכאל איתן: לפעמים שופט מתרשם מאוד מעדויות, שאחר כך מסתבר שהיו עדויות שנאמרו אולי בתום לב, אבל מטבע האדם שהוא קולט התרשמויות לפעמים בצורה מעוותת, ואז בדיוק זה דווקא מציל.

שמואל דגני: או להוסיף קריטריונים נוספים ליציאה ממאגר.

מיכאל איתן: זה מונע מעצרי שווא למשל.

מיכאל איתן: תיכף אנחנו נגיע לזה.

מיכאל איתן: נתוני הזיהוי הכלולים במאגר וכן אמצעי הזיהוי והדגימות הביולוגיות שאינן אמצעי זיהוי יישמרו בדרך שתבטיח את הגנתם מפני חשיפה, שימוש או העתקה בלא רשות כדין ותימנע עשיית שימוש בהם בניגוד להוראות חוק זה.

מיכאל איתן: בלי לגרוע מהוראות סעיף קטן ב' אמצעי זיהוי שניטלו מאדם לפי הוראות סעיף 11 ב' ישמרו במקום ובדרך שיבטיחו כי השימוש בהם יהיה רק לצרכים האמורים בסעיף 11 ג'.

מיכאל איתן: למה אתם צריכים את זה עוד פעם?

מיכאל איתן: די, לא צריכים את הסעיף הזה.

מיכאל איתן: בשביל מה?

אפרת רוזן: זה המקום, הרי הדגימות עצמן זה לא במאגר אלקטרוני כמו הנתונים.

אפרת רוזן: אני חושבת שזה טוב כי אנחנו עדיין לא איבטחנו את המקום.

מיכאל איתן: זה נראה לי מיותר.

מיכאל איתן: אני הייתי עושה סעיף אחד, נתוני הזיהוי הכלולים במאגר וכן אמצעי הזיהוי והדגימות הביולוגיות שאינן אמצעי זוהי יישמרו במקום ובדרך שתבטיח את הגנתם ותמנע שימוש שלא כדין בניגוד להוראות חוק זה, ונגמר.

מיכאל איתן: מה צריך חשיפתם ולא חשיפתם.

מיכאל איתן: אני מבין שיש כאן רצון להעביר מסר ששומרים ושומרים.

מיכאל איתן: לא צריך.

מיכאל איתן: לפעמים זה דווקא מעורר חשד.

אפרת רוזן: בסדר, אנחנו נאחד את זה.

מיכאל איתן: הגישה לנתונים ולזיהוי גנטי הכלולים במאגר וכן לדגימות הביולוגיות שמהם הופקו הנתונים האמורים או מיועדות להפקה כאמור תותר רק לשוטרים שהמפקח הכללי הסמיכם לכך לפי הוראות סעיף 11 יד'.

מיכאל איתן: מה זה?

רחל גוטליב: למאגר לנתוני מידע גנטי תהיה כניסה רק לשוטרים מסויימים ספציפיים שיוסמכו באופן מיוחד לעניין הזה, לעניין מאגר המידע הגנטי, כי הוא הכי רגיש.

מיכאל איתן: אני מבקש, אם ככה, שבתקנות לפחות יהיה כתוב שכל שוטר כזה שמקבל הסמכה יחתום על ריענון, אני מבין שיש לו חובת סודיות ממילא, מתוקף תפקידו במשטרה, אבל עכשיו אנחנו נותנים לו הסמכה מיוחדת, שהוא יחתום כשהוא יקבל את ההסמכה, שהוא יקרא כללים מסויימים והוא יחתום אישית שהוא יודע שאסור לו לפרסם ושזה מידע רגיש.

מיכאל איתן: אם אתם אומרים שהוא מקבל הסמכה מיוחדת, שזה לא יהפוך לזה שחותמים סתם.

מיכאל איתן: חתמו לך.

מיכאל איתן: הוא יקבל הסמכה, אבל לפני שהוא יוסמך סופית הוא גם יחתום על חובת סודיות מוגדרת לגבי העניין הזה ספציפית.

מיכאל איתן: השר לבטחון פנים בהסכמת שר המשפטים יקבע הוראות לביצוע סעיף זה, הוראות כאמור לעניין שמירתם של נתונים לזיהוי גנטי ודגימות ביולוגיות ייקבעו בהתייעצות עם הוועדה המאשרת.

לילה מרגלית: יש כאן שאלה איך אפשר להבטיח שהתקנות האלה באמת יותקנו אם לא צריך להתנות את תחולת החוק בהתקנת התקנות האלה ולקבוע איזה שהוא מנגנון ביקורת של הוועדה הזאת.

אפרת רוזן: אני חושבת שבזה שקבענו יקבע ולא רשאי לקבוע.

לילה מרגלית: אבל יש הרבה מאוד חוקים שבהם חוקים בסופו של דבר לא מגיעים לכדי תקנות גם כאשר כתוב יקבע.

לילה מרגלית: ברגע שמשאירים את כל מנגנוני הבקרה והפיקוח לפקידי השר אז אני חושבת שלפחות צריך איזה שהוא מנגנון שיבטיח שבאמת התקנות האלה יותקנו ויובאו לאישור למשל הוועדה הזאת, לא רק הוועדה המאשרת.

אפרת רוזן: אני לא בטוחה שתקנות כאלה צריכות לבוא לוועדת חוקה בגלל שזה תקנות בעניינים טכניים מאוד חשובים, אבל זה בכל זאת עניינים טכניים.

אפרת רוזן: אני לא יודעת מה משרד המשפטים חושב לגבי ממתי הם יותקנו.

אפרת רוזן: אני פירשתי את יקבע בתור סמכות שבחובה שזה חייב להיות.

אפרת רוזן: לא ראיתי את זה כרשאי.

גלי בן אור: גם בחוק מידע גנטי דרך אגב, ששם יש סעיף שמדבר על שמירה של דגימות DNA אגב טיפולים רפואיים ומחקר הסמכנו את מנהל משרד הבריאות לקבוע הוראות לעניין השמירה בכללים, והכללים האלה צריכים להיות מפורסמים ברשומות, זה לא מועבר לאישור הכנסת מתוך הנחה שזה מדבר על דברים מאוד טכניים שלא מצריכים הטרחה בעצם של הוועדה.

מיכאל איתן: מה סוכם?

אפרת רוזן: אני חושבת שיש תקנות אחרות שיש להן ערך מאוד חשוב שהן מגיעות לאישור הוועדה, ואלה תקנות באמת עם אופי טכני במהות שלהן על איך שומרים ואיפה שומרים ומתי שומרים.

אפרת רוזן: אני לא חושבת שזה צריך לבוא לאישור הוועדה.

לילה מרגלית: אם אמרנו לאורך כל הדרך שהשמירה של המידע תהיה כפופה לערובות שיבטיחו את הסודיות וכו', לא מדובר רק על הוראות העונשין אלא גם על הוראות טכניות של איך הדברים יישמרו.

לילה מרגלית: אני לא יודעת מה יהיה כתוב בתקנות הללו אבל נראה שזה לב לבו של השמירה על פרטיות ועל סודיות המידע.

גלי בן אור: זה עשוי להיות העובי של הדלת והמנעול, זה דברים מהסוג הזה.

לילה מרגלית: ואיפה ייקבעו למשל הקריטריונים של מי יוסמך,

רחל גוטליב: אני כבר אומרת לך, זה יהיו שוטרי מז"פ שיוכשרו ויעברו הכשרה מיוחדת למאגר DNA.

רחל גוטליב: ועדת חוקה תיכנס לסוג ההכשרה?

רחל גוטליב: זה עניין של מקצועיות של האנשים.

גלי בן אור: פשוט נראה לי חבל על זמנה של הוועדה לעבור על דברים כאלה.

מיכאל איתן: את יודעת הרי מה יהיה בסוף, ישב פה איזה יושב ראש אחד שיסתכל על זה בצורה, יעבור על זה חמש דקות וישלח את זה הלאה.

מיכאל איתן: אם בחוק לא יושבים פה חברי כנסת מה יהיה כשיבואו התקנות האלה.

לילה מרגלית: השאלה אם כך אם אי אפשר באמת לקבוע איזה שהם עקרונות, למשל העקרון הגדול קבוע אבל לא ברור לי מהם מנגנוני השמירה שאתם מדברים עליהם.

גלי בן אור: אבל כתוב בדיוק את הדרך.

גלי בן אור: נאמר דרך שתבטיח הגנה מפני חשיפה, מפני שימוש, מפני העתקה,תמנע עשיית שימוש בניגוד להוראות הדין.

גלי בן אור: אין כאן שום שאלה.

גלי בן אור: השאלה מה עובי הדלת שצריך להיות למיתקן, מידת הבידוד שלי וכו'.

מיכאל איתן: יהיה השר לבטחון פנים בהסכמת שר המשפטים ובאישור ועדת החוקה.

מיכאל איתן: סימן חדש.

מיכאל איתן: מחיקת נתונים לזיהוי גנטי מהמאגר.

אפרת רוזן: אני אזכיר מה היה בדיון כשדיברנו על זה.

אפרת רוזן: בדיון שדיברנו על הכניסה למאגר, שהכניסה למאגר הוסכם שבין החשודים שנחקרו באזהרה, מנאשמים או מורשאים בעבירות שמנויות בתוספת, רק אני אזכיר מה הוחלט, יש פה גם הצעה של משרד המשפטים.

אפרת רוזן: אנחנו החלטנו שתהיה יציאה אוטומטית מהמאגר אחרי חמש שנים של כל מי שהיה חשוד והתיק נגדו נסגר או כל מי שהיה נאשם וזוכה.

אפרת רוזן: עם היציאה מהמאגר תהיה גם השמדה של הדגימות.

אפרת רוזן: בצד כתוב הצעה של משרד המשפטים שאנחנו מבקשים שגם נדון בזה.

מיכאל איתן: חלפו חמש שנים מהיום שנטלו מאדם את אמצעי הזיהוי או הדגימה הביולוגית שאינה אמצעי זיהוי,

אפרת רוזן: נמצא מילה אחת, מילת מפתח,

מיכאל איתן: ואז מה קורה?

אפרת רוזן: אנחנו עכשיו אומרים מתי אנחנו נצא מהמאגר.

אפרת רוזן: חלפו חמש שנים, זה תנאי ראשון.

אפרת רוזן: תנאי שני, נתוני הזיהוי הופקו מאמצי זיהוי שניטל מאדם.

גלי בן אור: אולי נחזור רק דקה אחת טיפה לאחור.

גלי בן אור: המודל שאנחנו הצענו בתחילה דיבר על כך שהמאגר הזה הוא מאגר שכשנכנסים אליו למעשה אין דרך יציאה.

גלי בן אור: ואנחנו התבססנו על המודל הבריטי וניסינו ללמוד מהניסיון הבריטי.

גלי בן אור: משום שאצלם בשלב הראשון כשהקימו את המאגר כן היתה יציאה, במקרה שבו אדם זוכה או כאשר היה נגדו חשד שלבסוף לא התממש לידי הגשת כתב אישום, והיתה שם הוראה שבמקרים האלה הדגימות שלו מוצאות מהמאגר.

גלי בן אור: בעקבות הרשאה של אדם ברצח שלאחר ההרשאה התברר שבעצם הנתונים שלו לא היו צריכים להיות במאגר, והמאגר הרי הוא מאגר מידע מודיעיני וככה הגיעו אליו, אז אסור היה להגיע אליו, היה שם סעיף של פירות העץ המורעל בתוך החוק שאמר שאסור להרשיע מישהו שהגיעו אליו על סמך מידע שלא צריך להיות במאגר ביטלו את ההרשעה שלו ברצח.

גלי בן אור: וזה עשה סערה ציבורית מאוד גדולה בבריטניה.

גלי בן אור: בעקבותיה בדקו מה קורה במאגר, בדקו את הנתונים, והם הגיעו למסקנה שהם לא מוכנים יותר לוותר על אף נתון שנכנס למאגר.

גלי בן אור: והם עשו בדיקה, ואני גם הצגתי את זה בדיון הקודם, על הנתונים האלה שהיו צריכים להימחק, כמה מתוך האנשים שהיו צריכים להימחק התברר בפועל שביצעו עבירות, ועבירות מאוד חמורות.

גלי בן אור: ודיברנו על כמויות עצומות של נתונים.

גלי בן אור: חמשת אלפים תשע מאות פרופילים שהיו צריכים להימחק מהמאגר מצאו לגביהם התאמות לזירות עבירה.

גלי בן אור: ולכן המצב בבריטניה כיום שלמעשה אין מחיקה מהמאגר.

גלי בן אור: פעם שנכנסת אתה בפנים.

גלי בן אור: המאגר הוא מאגר מידע מודיעיני שמשמש לצורך התאמות בין הדגימות שבמאגר לבין זירות עבירה.

מיכאל איתן: אני צריך לאזן את זה, כל מה שאמרת אני צריך לאזן בדבר אחד, זה התחושה של אדם שהוא לא עשה שום דבר, שהמשטרה עצרה אותו כי הוא במקרה הלך ברחוב, אחר כך אפילו המשטרה אומרת לו טוב, תלך הביתה, שום דבר לא קרה, בא למשטרה, לקחו לו דגימה, אחר כך אמרו לו שלום, תלך הביתה, שום דבר, ועכשיו הדגימה שלו שם.

מיכאל איתן: והוא שואל את עצמו מה, בגלל שאני הלכתי ברחוב אז דיני שונה מאדם אחר, לא חשוב אם זה לטוב ואם זה לרע.

מיכאל איתן: אז אולי את יכולה לחפש איזו שהיא נוסחה שאני יוכל להסביר לאדם הזה שאני כעת יושב בגלל שהוא הצביע עבורי, שלח אותי לכנסת, והוא ישאל אותי, תגיד לי בשביל מה שלחנו אותך לכנסת כשאתה יוצר מצב שאני רק בגלל שהלכתי ברחוב מחזיקים עלי איזה תיק במשטרה, ובנאדם אחר, לא עשיתי כלום, המשטרה גם אומרת שלא עשיתי כלום, מה פתאום יש לי תיק במשטרה.

אלינוער מזוז: תיק במשטרה בכל מקרה יש לו.

אלינוער מזוז: זה אנחנו בעניין אחר.

אלינוער מזוז: עשינו מסננת.

אלינוער מזוז: לא כל אחד נכנס למאגר.

אלינוער מזוז: אנשים כאלה לא נכנסים למאגר, ולכן אני גם לא צריכה להוציא אותם.

אלינוער מזוז: אני צריכה שיהיה לי לגביו חשד סביר לביצוע עבירה,

מיכאל איתן: יש לי שאלה, היה באיזה שהוא מקום מעשה רצח ואני שתי דקות אחרי הרצח הזה או דקה אחרי הרצח שמעו צעקות ואני הלכתי, עברתי שם, יצאתי בדיוק שני מטר משם מהבניין, ובדיוק הגיע שוטר ותפס אותי.

מיכאל איתן: יש חשד סביר שאני הייתי?

מיכאל איתן: אז עכשיו באים ולוקחים ממני דגימה.

מיכאל איתן: אני לא מכיר את הפרקטיקה של המשטרה, מה עושה שוטר או קצין חקירות, האם הוא מעמיד אותי באזהרה או לא, זה אני לא יודע.

מיכאל איתן: אני אתן לך דוגמא, זה דוגמא טובה.

ענבל רובינשטיין: חוקר זוטר חוקר מישהו באותו רגע, שיקול דעתו הוא כך או אחרת.

ענבל רובינשטיין: אין שום כללים, שיקול הדעת של החוק הזוטר ביותר שהיה באותו רגע בתחנת המשטרה, אין שום כללים מתי מישהו נחקר באזהרה ומתי לא.

ענבל רובינשטיין: תוך כדי שאדם בא להתלונן בכלל על משהו, פתאום הוא אמר משהו שאולי עלול להפליל אותו ואז חוקר ישר מזהיר אותו.

ענבל רובינשטיין: כדי שהוא לא יגיד אולי דברים שעלולים להפליל אותו.

ענבל רובינשטיין: מאותו רגע נחתם דינו לכאן או לכאן בעניין המאגר?

אלינוער מזוז: בלי קשר לשאלה אם יש כללים או אין כללים מתי מזהירים, כי גם אם היו כללים, אנחנו צריכים לצאת מהנחה, ודאי דווקא במדינה מתוקנת שיש אנשים שנחקרים כחשודים ואחר כך מתברר שאין מקום להגיש נגדם כתב אישום.

אלינוער מזוז: זה היה רע מאוד אם המצב היה הפוך, זאת אומרת שכל מי שהיה נחקר באזהרה כחשוד היה מגיע לכתב אישום.

אלינוער מזוז: זאת אומרת נקודת המוצא באמת של הדיון הזה צריכה להיות שיש אנשים שנלקחה מהם דגימה משום שהחוק יאפשר לקחת את הדגימה כשבנאדם נחקר באזהרה, ושאכן האדם הזה לא היה מעורב בעבירה.

אלינוער מזוז: זאת נקודת המוצא.

אלינוער מזוז: ולכן אם אנחנו משאירים את הנתונים האלה יש מחיר במובן הזה שאדם שיתברר בסופו של דבר שלא היה קשור בעבירה, אבל כשנלקחה ממנו הדגימה הוא היה בסטטוס שהצדיק את נטילת הדגימה הדגימה שלו נמצאת במאגר.

אלינוער מזוז: השאלה היא באמת שאלה של איזון כמו שאמרת, כשמצד אחד אנחנו אומרים את הדבר הזה, ומצד שני אנחנו אומרים המחיר הוא שמהנתונים רואים שהמלאי הזה של הדגימות מאפשר לפענח יותר פשעים.

מיכאל איתן: יש לי שאלה, אפשר לעשות אבחנה בין אנשים שהיה להם עבר פלילי לבין אנשים שלא היה להם עבר פלילי?

מיכאל איתן: נניח שאני בא ואני אומר אדם שהיה לו עבר פלילי ואחר כך באיזה שהוא שלב בחייו הוא נקלע למצב שגם לקחו ממנו, התמלאו התנאים שלקחו ממנו את הדגימה, היא תישאר לכל חייו, לצמיתות.

מיכאל איתן: לעומת זאת אדם שלא היה לו עבר, איתו נחפש עכשיו נוסחת הקלה.

מיכאל איתן: אני לוקח את העשר שנים שלכם כנקודת מוצא, אני אומר בואו ניקח אנשים שלא היה להם עבר, ישחררו אותם יותר מהר, לעומת זאת כאלה שיש להם עבר אני מרשה לכם תחזיקו את זה לצמיתות.

מיכאל איתן: נדמה לי שאם את תבדקי את החמשת אלפים שש מאות וכמה דגימות בבריטניה את תראי שמרביתן היו של אנשים שכבר היה להם עבר פלילי קודם.

אלינוער מזוז: אני מסכימה אתך, אבל אז המיקוד צריך להיות כזה, אנחנו התייחסנו לנקודה הזאת,

אפרת רוזן: חשוב לי להבהיר את זה.

אפרת רוזן: המודל שאנחנו הצענו, שהוועדה הציעה, של החמש שנים, הוא עולה בדיוק על החשש שלך.

אפרת רוזן: מה הרעיון, אתה אומר העבירות האלה זה עבירות שאדם עובר אותם, אתה אומר אם הבנאדם חשוד בחמש שנים האלה שאנחנו לא מגישים נגדו כתב אישום, לא מוחקים אותו, אם הוא רצידיביסט הוא לא יעבור עבירה שוב,

מיכאל איתן: ההצעה שלי, אדם שעבר עבירה כל חייו שיישאר במאגר.

אלינוער מזוז: כל עבירה?

ענבל רובינשטיין: אם הוא היה בן חמש עשרה והוא גנב משהו במכולת, ואחר כך הוא הפך להיות חבר כנסת ואז בעוונותיו הוא יצא מבית במקום שלידו היה רצח, פה אנחנו מבטלים את נקודת ההנחה בכלל שהימצאותך במאגר היא מזיקה או פוגעת בך באיזו שהיא דרך.

ענבל רובינשטיין: אם נקודת המוצא היא שהימצאותך במאגר לא פוגעת בך בשום דרך אז חבל על הדיון.

ענבל רובינשטיין: נקודת המוצא היא שזה פוגע בך ובזכויות שלך והשאלה איפה מאזנים.

ענבל רובינשטיין: אם האמירה היא שזה לא פוגע אז לא צריך איזון.

ענבל רובינשטיין: אז כל מי שאי פעם נשם במדינת ישראל וביקשו ממנו לתת DNA,

מיכאל איתן: אני רוצה להשיב לענבל.

מיכאל איתן: אני טוען שלא נגרם לאדם שום נזק, למעט התחושה של חוסר השיוויון.

מיכאל איתן: יש הרגשת אי נוחות גם כשלא נגרם לך שום נזק, רק מהעובדה שמתנהגים כלפיך שונה מאשר כלפי אדם אחר.

מיכאל איתן: והתחושה של אי השיוויון, למה לאחר אין תיק במשטרה ולי יש.

מיכאל איתן: אם היו לוקחים מכל עם ישראל טביעת אצבעות טביעת אצבעות היתה הופכת לדבר רגיל.

מיכאל איתן: ברגע שלוקחים מחלק כן ומחלק לא זה דבר שמפריע לאנשים למה אני צריך לתת.

מיכאל איתן: עכשיו לגבי העניין שלנו, אני לא חושב שעצם העובדה שיש מאגר כזה זה צריך להפריע לאדם ספציפי.

מיכאל איתן: מפריע לו שזה במשטרה, שזה תיק במשטרה, שזה מכתים במשהו בסטריאוטיפ של האזרחות שלו את עצמו בעיני אחרים ואולי גם את עצמו בעיני עצמו.

מיכאל איתן: אלה הבעיות שלו והוא אומר אני לא רוצה שיהיה לי רישום במשטרה.

מיכאל איתן: אני לא רוצה שהשם שלי יהיה רשום שם.

מיכאל איתן: אולי בוועדת המלגות של האוניברסיטה העברית לא היה אכפת לו שהשם שלו יהיה שם, דווקא היה שמח.

מיכאל איתן: אבל במשטרה הוא לא רוצה פתק עם השם שלו.

מיכאל איתן: עכשיו ככה, אם אדם יש לו עבר פלילי, אז השם שלו נמצא שם.

מיכאל איתן: דרך אגב, כמה זמן מחזיקים את התיק שלו?

אלינוער מזוז: יש שבע שנים להתיישנות, עשר למחיקה, תלוי,

גבי פיסמן: התיק עצמו נשמר במאגר.

ענבל רובינשטיין: הרישום של המשטרה יש לו תקופות התיישנות ותקופות מחיקה.

גבי פיסמן: לאחר תקופת ההתיישנות והמחיקה זה ממשיך להימצא בחוק.

ענבל רובינשטיין: זה ממשיך בניגוד לדעתי לחוק.

ענבל רובינשטיין: אין לזה אחיזה חוקית לפי חוק הרישום הפלילי.

מיכאל איתן: אין שום היגיון בעולם לעשות הבדל בין התיק לבין הנתון הזה.

מיכאל איתן: אני מרשה להכניס את הנתון לתיק, איפה שהתיק נשמר שזה יישמר גם כן.

מיכאל איתן: אם את תגידי לי תשמע, מחקו לחלוטין ואסור להחזיק שום רישום, ימחקו גם את זה.

ענבל רובינשטיין: התיק עצמו, שיישאר.

ענבל רובינשטיין: השאלה היא המאגר, לא התיק עצמו.

ענבל רובינשטיין: בתיק עצמו הרי הכל נשאר.

ענבל רובינשטיין: יש כאן שני דברים.

ענבל רובינשטיין: אי אפשר להשוות.

מיכאל איתן: יש אפשרות גישה לתיק למשטרה, אני מדבר על אפשרות גישה לאותו מאגר.

מיכאל איתן: יש לי שאלה, נניח שהיום תיק זה לא תיק מקרטון עם שרוכים, תיק זה רשומה במחשב אם יש להם רשומות על כל העבריינים מותר להחזיק את המאגר מידע הזה גם מאתיים שנה.

מיכאל איתן: אז אני מרשה להם גם את הנתון הזה להחזיק.

מיכאל איתן: אני מדבר אתך על עבריין.

לילה מרגלית: אבל כאן מדובר על חשודים ונאשמים, ויש הבדל תהומי.

מיכאל איתן: גבירתי, אני מדבר עכשיו על אדם שיש לו עבר פלילי.

מיכאל איתן: אני כעת מדבר על אדם שיש לו תיק במשטרה.

מיכאל איתן: שהוא רשום במאגר המידע של המשטרה.

ענבל רובינשטיין: רשום כמה, כהרשעה?

ענבל רובינשטיין: נפתח תיק זה כל העולם,

מיכאל איתן: תיכף אני אגיד רשום במה.

מיכאל איתן: אני לא יודע במה המשטרה עושה רישום, ואני לא יודע מה החוק נותן לה רשות לפתוח תיקים.

מיכאל איתן: אני יודע שיש קביעה בחוק מה מותר ומה אסור, מהן תקופות ההתיישנות, ואם אין תעשו שיהיה.

מיכאל איתן: וכל זמן שאין זה יהיה צמוד למה שאין.

מיכאל איתן: אני רואה את זה באותו היגיון.

מיכאל איתן: אם מותר למשטרה לפתוח תיק נגד כל אזרח ולהחזיק את התיקים האלה פתוחים במשטרה אז יהיה גם עם זה.

מיכאל איתן: אם אסור, יהיה אסור גם עם זה.

מיכאל איתן: אני רוצה לדעת, אני הייתי סבור שרישומים במשטרה נמחקים באיזה שהוא שלב.

ענבל רובינשטיין: גם אני הייתי סבורה.

ענבל רובינשטיין: ואני רוצה לומר שני דברים על מה שאתה אומר.

ענבל רובינשטיין: ראשית אני חושבת, אני רוצה לומר משהו לגבי הטענה שלכאורה רישום תיק במשטרה ונושא המאגר הם דברים שצריך להשוות ביניהם.

ענבל רובינשטיין: בעיני הם לא ברי השוואה בכלל.

ענבל רובינשטיין: למה, כי המאגר, הרעיון של המאגר זה שהוא צופה פני עתיד.

ענבל רובינשטיין: זה שבעבר היתה איזו שהיא משמעות לנתונים האלה, אוספים אותם ומתייקים אותם ושומרים אותם בשביל העתיד.

ענבל רובינשטיין: בעוד שרישום תיק במשטרה הוא לא משהו בשביל העתיד, הוא משהו שמתעד את העבר.

ענבל רובינשטיין: זה תיעוד של דברים שקרו בעבר, אין לזה משמעות לגבי העתיד.

מיכאל איתן: את טועה.

ענבל רובינשטיין: יש לנו בעיה של שוני בתפיסת עולם מה מותר לנו, מה הרצון שלנו, שרשויות האכיפה ישמרו עלינו וידעו עלינו.

ענבל רובינשטיין: ויש כאלה שזה לא מטריד אותם.

אלינוער מזוז: חוק המירשם הפלילי הוא צופה פני עתיד.

אלינוער מזוז: זו המטרה שלו, לאפשר לקבל החלטות בעתיד בקשר לאדם הזה, למכרזים שלו, לתפקידים שלו, זה המטרה של זה.

אלינוער מזוז: אבל בלי קשר, גם לא צריך לדבר בסיסמאות של איך אנחנו תופסים את תפקיד רשויות אכיפת החוק.

אלינוער מזוז: כי התפקיד שלהם גם להגן על הילדים שלנו שלא ייאנסו ולא יירצחו ולא ייגנבו ולא אני לא יודעת מה.

אלינוער מזוז: כי זו המטרה בין השאר.

אלינוער מזוז: אז לא צריך את הסיסמאות.

מיכאל איתן: אני רוצה לדעת מה אומר חוק המרשם לגבי רישומים שנמצאים במשטרה.

גבי פיסמן: חוק המרשם הפלילי קובע שהמרשם הפלילי יתנהל בהתאם להוראות החוק.

גבי פיסמן: המרשם הפלילי זה למעשה אוסף של כל פרטי הרישום שנוגעים לאדם, החל מפתיחת תיק ועד להרשאה.

גבי פיסמן: החוק לא קובע מהי פתיחת תיק.

מיכאל איתן: למה לא קובע?

גבי פיסמן: החוק קובע מתי יהיה רישום,

מיכאל איתן: מה זה הביטוי פתיחת תיק, מבחינה משפטית?

מיכאל איתן: מה זה הביטוי הפופולרי, העממי, לפתוח תיק, מה זה בלשון החוק?

גבי פיסמן: החוק לא מגדיר פתיחת תיק.

גבי פיסמן: החוק מגדיר תיקים תלויים ועומדים,

מיכאל איתן: מה זה תיקים תלויים ועומדים?

גבי פיסמן: תיקים תלויים ועומדים זה החל מפתיחת חקירה ועד להרשאה ולמשפט.

גבי פיסמן: כלומר כל השלבים החל משלב התלונה, החל מהשלב שבו המשטרה מתחילה בחקירה ועד לחקירה עצמה, הגשת כתב האישום, ההרשאה,

מיכאל איתן: בואי נתחיל מהתחלה.

מיכאל איתן: בנאדם מגיש תלונה במשטרה.

מיכאל איתן: הוא, השם שלו כמתלונן, נשאר שמור במסמכי המשטרה?

גבי פיסמן: זה לא קשור למרשם פלילי.

מיכאל איתן: יש מאגר מידע של מתלוננים?

גבי פיסמן: אני מניחה שיש.

מיכאל איתן: יש נתונים שנשמרים של כל המתלוננים,

ג'ודי עלאיוף: יש מאגר ממוחשב חדש של מתלוננים.

מיכאל איתן: השאלה היא כזאת, המשטרה מחזיקה מאגר מידע של מתלוננים.

מיכאל איתן: היא מדווחת על כך לרשם מאגרי מידע?

אלינוער מזוז: אני לא יודעת להגיד על המאגר הזה.

אלינוער מזוז: באופן כללי מאגרי המשטרה רשומים אצל רשם מאגרי המידע.

אלינוער מזוז: עושים את הכללים.

מיכאל איתן: אתם כולכם מתמצאים, אני לא מבין כלום.

מיכאל איתן: אני רוצה לשאול שאלות שאני אבין מה קורה.

מיכאל איתן: שאני אדע איפה אני חי.

מיכאל איתן: אני היום כאזרח במדינת ישראל אם אני פונה לרשם מאגרי המידע ואני אסתכל שם על רשימות הוא יתן לי להסתכל על הרשימות של מאגרי המידע המשטרתיים?

אלינוער מזוז: אני מקווה שלא.

אלינוער מזוז: אני לא יודעת להגיד את זה.

מיכאל איתן: אני לא רוצה להסתכל בתוך המאגר.

מיכאל איתן: אני רוצה לדעת האם מאגרי מידע שהמשטרה מנהלת, כמו למשל מאגר מידע של מתלוננים, האם העובדה הזאת רשומה אצל רשם מאגרי המידע.

מיכאל איתן: זה אחד.

מיכאל איתן: שניים, אם אני יכול לקבל את רשימת כל מאגרי המידע במדינת ישראל שרשומים אצלו.

מיכאל איתן: לא את התוכן, רק לדעת, בגדול.

מיכאל איתן: רוצה לדעת אם הדברים האלה מפורסמים.

מיכאל איתן: ואחר כך לבדוק אם יש התאמה בין מה שהמשטרה וגורמי הבטחון וכל מי שעוסק במאגרי מידע ואם יש סעיפי פטור שיגידו זה סעיפי פטור, על מאגרי מידע מסוג כזה אתה לא יכול לקבל דיווח.

גבי פיסמן: יש התייחסות עקיפה לזה בעצם בחוק המרשם הפלילי שקובע בסעיף 1 ג' שאין באמור בסעיף זה, אותו סעיף שמתייחס למרשם הפלילי, לניהול המרשם הפלילי, כדי לגרוע מסמכות המשטרה לנהל רישומים אחרים הדרושים לה לצרכיה.

גלי בן אור: הוא לא מסדיר את כל המאגרים המשטרתיים,

מיכאל איתן: זה הבנתי.

מיכאל איתן: אני עכשיו מדבר על בעיה כללית, שאפרת תדאג שאני אקבל מידע מרשם מאגרי המידע ונבדוק אם בעניין הזה יש סדר.

מיכאל איתן: נראה לי שהתחום הזה קצת פרוץ ואולי צריכים לעשות בו סדר.

גלי בן אור: לא כל כך פרוץ, אני חושבת שזה לא חל על הדברים.

גלי בן אור: אני חושבת שחוק הגנת הפרטיות חל על מאגרים שמוחזקים אצל גופים פרטיים ולא מאגרים כאלה.

מיכאל איתן: אבל חוק חופש המידע יחול,

גלי בן אור: אבל שם יש פטורים.

גלי בן אור: או פטור מוחלט או פטור חלקי.

מיכאל איתן: אין לי בעיה שיהיו מאגרי מידע נגיד סודיים, אבל אני רוצה בקרה על כך.

מיכאל איתן: אני רוצה שאם יש מאגרי מידע סודיים שתהיה בקרה של הכנסת, שנדע מה, אם צריך ועדה חשאית ועדה חשאית, חוץ ובטחון, לא חוץ ובטחון, לא יודע מה.

מיכאל איתן: אבל זה דברים שמוכרחים להיות בבקרה, זה נושא מאוד חשוב, אם הוא לא מוסדר כדאי שנבדוק אותו.

מיכאל איתן: זה גם משטרה וגם גורמי בטחון, ויהיה כתוב שיש מאגרי מידע, רשימת מאגרי מידע שאפילו עצם קיומם צריך לשמור בסוד, אז היא תהיה אבל בבקרה של גוף מסויים.

מיכאל איתן: שתהיה בקרה על הדברים האלה, בקרה פרלמנטרית.

מיכאל איתן: זו המטרה שלי.

מיכאל איתן: יש לי רושם שהדבר הזה טוב שהוא יהיה.

מיכאל איתן: לגבי מאגרי מידע אחרים כן תהיה רשימה.

מיכאל איתן: אני מניח שמאגר מידע של מתלוננים במשטרה אין שום סיבה שזה יהיה סודי וחשאי וטוב שהציבור ידע שיש מאגר כזה.

מיכאל איתן: קיומו.

מיכאל איתן: אני לא מדבר על גישה למאגר, אלא רשימות של מאגרי המידע.

מיכאל איתן: אז את זה נעשה לקראת יום העיון.

מיכאל איתן: עכשיו אנחנו מדברים על אדם שקוראים לו למשטרה והוגשה נגדו תלונה, על ידי שכן.

מיכאל איתן: הוא בא למשטרה, מה קורה כרגע?

מיכאל איתן: הוא רשום בתור, נפתחה חקירה נגדו, ברגע שהוגשה תלונה נפתחה חקירה.

גבי פיסמן: במרשם הפלילי זה יופיע בשלב הזה כתיק תלוי ועומד.

מיכאל איתן: אבל מה הסטטוס של אותו אדם?

גבי פיסמן: פורמלית הוא חשוד.

מיכאל איתן: נפתח תיק, כותבים שם תלונה זאת וזאת, החשוד מיכאל איתן, עבירה, התלוננו עלי על פתיחת רדיו בשתים עשרה בלילה, עכשיו מה קורה הלאה, מזמינים אותי לחקירה, נכון.

גבי פיסמן: כל השלבים האלה לא מתועדים במרשם הפלילי.

גבי פיסמן: יכול להיות שהם מתועדים ברישומים אחרים של המשטרה, זה אני לא יודעת.

גבי פיסמן: במרשם הפלילי משלב תחילת החקירה זה יהיה סטטוס של תיק תלוי ועומד, יהיה מפורט סעיף החשד, ורק למעשה ברגע שיש איזה שהוא שינוי סטטוס, כתב אישום.

מיכאל איתן: אין כתב אישום, השוטר, אני מגיע למשטרה, אני אומר מה, הבנאדם הזה לא נורמלי, זה לא היה אחת עשרה בלילה, זה היה אחת עשרה ביום, הוא לא שם לב שזה יום ולא לילה.

מיכאל איתן: כן, עכשיו אני רואה שאתה צודק, זה היה אחת עשרה ביום, שלום, לך הביתה.

גבי פיסמן: אתה מדבר על סגירת תיק בעילה של חוסר אשמה.

גבי פיסמן: במקרה כזה זה המקרה היחיד בעצם של סגירת תיק שנגרע מהמרשם הפלילי, לא יהיה שום סטטוס ברישום הפלילי שלך או של אדם אחר שנסגר התיק שלו בעילה של חוסר אשמה.

גבי פיסמן: אם העילה היא למשל חוסר עניין לציבור או העדר ראיות מספיקות אז זה יישאר במרשם המשטרתי מה שאנחנו קוראים, זאת אומרת לא במרשם הפלילי שלך, שזה אומר שיהיו גופים מאוד מאוד מצומצמים שיוכלו לקבל את המידע הזה.

גבי פיסמן: אבל עקרון המרשם הפלילי של אותו אדם, שלך לצורך העניין, נשאר נקי בעצם.

גבי פיסמן: זה לא רישום פלילי.

ענבל רובינשטיין: אבל זה רשום במשטרה, זה נמצא במחשבים של המשטרה, וזה לעולם לא ייצא משם.

ענבל רובינשטיין: זו הבעיה.

לילה מרגלית: ויותר מזה, יש תופעה היום שאנשים, ואני חושבת שגבי מכירה את זה היטב, וזו באמת אחת הדוגמאות למקרים שבהם על אף הכוונה והרצון לשמור שמירה היטב את המידע שמצוי במאגר בעצם בפועל זה לא קורה.

מיכאל איתן: נתקדם הלאה.

מיכאל איתן: בנאדם הורשע,

גבי פיסמן: אם הוגש כתב אישום ואדם הורשע אז זה הופך להיות פרט רישום במרשם הפלילי של אותו אדם ואז חלות ההוראות בחוק המרשם שקובעות את תקופות ההתיישנות והמחיקה.

מיכאל איתן: אז בואו נעשה כך, לצורך העניין שלנו, על אדם שהורשע יישאר תמיד.

מיכאל איתן: אדם שיצא ללא אשמה, שזוכה, תיכף נחליט מה נעשה אתו.

מיכאל איתן: ולגבי אלה שהיה ללא עניין לציבור או חוסר ראיות נשאיר את זה תקופה של חמש שנים.

מיכאל איתן: לגבי חשוד שלא הוגש נגדו כתב אישום, חמש שנים.

מיכאל איתן: אדם שהורשע – לכל חייו.

מיכאל איתן: נאשם שזוכה אז אנחנו נוציא אותו.

מיכאל איתן: נעשה עוד פעם סדר, אדם שחשוד אבל לא היתה נגדו שום אשמה דינו ככל אזרח אחר.

מיכאל איתן: סגירת תיק מחוסר אשמה.

מיכאל איתן: אם כי אני מפחד שעל ידי זה אני אמנע סגירת תיק מחוסר אשמה.

לילה מרגלית: אני חושבת, בדיון הקודם היה באמת דיון מאוד מעמיק ורציני לפני כמה ישיבות בנושא הזה, שבו גם דיברנו בכל זאת מה הפגיעה שנגרמת לאדם שמידע אישי שלו, מידע גנטי שלו נשמר במאגר רק מכיוון שהוא חשוד או נאשם בעבירה ולאחר מכן נמצא זכאי או שהתיק שלו נסגר.

לילה מרגלית: ואני חושבת שההסדר שגובש בידי היושב ראש באותה ישיבה הוא הסדר שבאמת איזן בין הפגיעה, אמנם האיזון הזה לא שיקף את עמדתנו, אבל אני חושבת שזה איזון שכן שיקף איזון, צריך להבין עצם החזקתו של מידע.

גלי בן אור: אנחנו רצינו לבקש שהתקופה שאתה דיברת עליה לא תהיה חמש שנים אלא עשר שנים, והדבר השני שהמחיקה תהיה לבקשה של אדם.

גלי בן אור: כי הרציונל שאתה מדבר עליו, אנחנו דיברנו גם על פגיעה סובייקטיבית.

מיכאל איתן: אנחנו מדברים כרגע, לגבי מורשעים אין ויכוח.

מיכאל איתן: אדם שהורשע פעם אחת, הוא בפנים לכל חייו.

מיכאל איתן: אז אין לכם בעיה אתו.

מיכאל איתן: עכשיו אנחנו מדברים על אנשים שהם עדיין זכאים לחלוטין, ולא רק שהם זכאים אלא הם גם, היה נגדם נגיד מקרה שבהם הם היו חשודים, אבל לא הובאו לדין.

מיכאל איתן: אתם הייתם רוצים שאנשים כאלה במאגר יהיו עשר שנים, וכאן אמרנו חמש שנים, מתוך טענה שאם במשך חמש שנים הם לא הובאו אז או שהם- - -

גלי בן אור: מה שבעצם אנחנו עושים עכשיו אם אנחנו קובעים תקופה של חמש שנים, אחרי חמש שנים אני גוזרת את קצה החוט.

גלי בן אור: אין לי דרך להגיע אליו בצורה כל כך יחסית פשוטה וקלה.

גלי בן אור: מה שאנחנו מבקשים לכן להאריך את תקופת הזמן לעשר שנים, שתאפשר לנו, הנתונים שלנו אומרים שאדם שעובר עבירה יש אחוז מאוד גבוה של הסתברות,

מיכאל איתן: אבל הוא לא עבר עבירה,

גלי בן אור: סליחה, אדם שחשוד בביצוע עבירה, אנחנו ביקשנו נתונים מהמשטרה לגבי זה, והנתונים אומרים שבערך חמישים וחמישה אחוז מסך העבריינים שנסגר להם תיק בשנת 99' המשיכו לעשות עבירות בחמש שנים שלאחר מכן.

גלי בן אור: זאת אומרת צריך להבין את המשמעות.

גלי בן אור: אם אנחנו מוותרים אנחנו מוותרים על כמות מאוד גדולה של איתורים שאנחנו יכולים.

ענבל רובינשטיין: אבל זה לא אנשים שעברו עבירות.

גלי בן אור: הם לא בהכרח כולם מורשעים, זו בדיוק הבעיה.

מיכאל איתן: יותר מחצי הורשעו.

גלי בן אור: לא, אני מדברת על הנתונים של אלה שנסגר להם התיק.

גלי בן אור: מחוסר עניין לציבור או מחוסר ראיות.

מיכאל איתן: אז כמה מהם אחר כך הורשעו?

גלי בן אור: חמישים אחוז מהם שבו ונתפסו שוב בחשד.

מיכאל איתן: זה לא מעניין אותי, מעניין אותי כמה הורשעו.

מיכאל איתן: לא כמה נתפסו עוד פעם.

מיכאל איתן: בודדים לדעתי.

גלי בן אור: לא, אחוזי ההרשעה הם כשלושים אחוז.

מיכאל איתן: את טועה.

מיכאל איתן: תבדקי טוב את הנתונים.

גלי בן אור: זה הנתונים.

מיכאל איתן: אני אבדוק אותם עד הסוף.

מיכאל איתן: כי אני מסביר לך מה את צריכה להראות לי, את צריכה להראות לי בני אדם שלא היה להם עבר, שלא היתה להם הרשאה קודמת, שהיו חשודים פעם אחת, והיו חשודים פעם שניה והורשעו.

מיכאל איתן: אלה את צריכה לתת לי.

מיכאל איתן: לא לקחת נתונים סתם.

גלי בן אור: זו בדיוק הבדיקה שאנחנו עשינו.

גלי בן אור: ברגע שאני פתחתי תיק נגד כמות מסויימת של אנשים על חשד ראשון, מה ההסתברות שיתעוררו לי עוד חשדות נגדם בשנים שאחרי.

מיכאל איתן: לא עוד חשדות.

מיכאל איתן: כמה מאלה שפתחת בשנה מסויימת נגדם חשדות ושלא היו עבריינים קודם לכן, כמה מהם הוגש אחר כך כתב אישום.

גלי בן אור: זה נתון שאני ביקשתי שיאתרו, זה צריך עוד רזולוציה בתוך המאגרים.

גלי בן אור: זה בדיוק מה שביקשתי.

ענבל רובינשטיין: מה שהיא נותנת לנו זה לא רלוונטי, כי זה בתוך התקופה של חמש שנים.

רחל גוטליב: חבר הכנסת איתן, אנחנו מבקשים, האדם שהיה אמור לבוא לכאן, קיבלנו מסמך ממדור סטטיסטיקה של המשטרה שכמו שאמרה גלי ביקשנו בדיקה נוספת שלו, ולפחות לפי מה שנאמר כאן החמש שנים פוגע ביכולת שימוש במאגר בצורה משמעותית.

רחל גוטליב: אני לא מבינה את זה, ואני אומרת, אני חוזרת ואומרת, הייתי מאוד רוצה שלפני שיוכרע על ידי הוועדה הנושא של החמש שנים, כי הוויכוח כאן אם חמש או עשר או משהו באמצע, אני מאוד מבקשת שלישיבה הבאה אנחנו נבקש מאותו אדם שערך את המסמך, לרבות השאלה ששאלת כרגע, והשאלה של משך הזמן תוכרע לאחר שנשמע אותו.

מיכאל איתן: אני מחליט חמש ואני משאיר את זה פתוח.

רחל גוטליב: דבר נוסף שביקשנו זה שהמחיקה לא תהיה אוטומטית.

רחל גוטליב: כיוון שאנחנו הצענו בכל זאת, בנסיבות מסויימות, שיקול דעת, אפשרות של שיקול דעת בנסיבות מסויימות למה לא למחוק, זה לא יכול להיות אוטומטי.

רחל גוטליב: כי אם יימחק, ברגע שעברו חמש שנים, ואין לנו פתיחה של תיק נוסף, הרשאה נוספת ודאי זה לא נראה אבל נגיד פתיחה של תיק נוסף, כיוון שאנחנו רוצים שיקול דעת,

אפרת רוזן: יש הבדל בין השיקול דעת לבין המחיקה אוטומטית.

אפרת רוזן: זה שני דברים שונים.

רחל גוטליב: זה דבר קשור בדבר.

רחל גוטליב: זה לא אותו דבר אבל דבר קשור בדבר.

רחל גוטליב: אילולא ביקשנו שיקול דעת אז מה זה משנה, זה הרבה יותר פשוט וקל למחוק בלחיצת כפתור.

רחל גוטליב: אבל כיוון שאנחנו רוצים שיהיה שיקול דעת לקצין משטרה ואמות מידע שייקבעו,

גלי בן אור: בדיוק על הקטע של העבר הפלילי שח"כ איתן הזכיר,

רחל גוטליב: בנאדם צריך לבקש שימחקו אחרי חמש שנים, ולא שהמשטרה תמחוק אותו.

רחל גוטליב: במסגרת האיזונים, שקצין משטרה יצטרך לעבור על כל אותם תיקים, אחד לאחד, ויבדוק האם ראוי או לא ראוי במקרה זה, זה פשוט מטלה שלא נוכל לעמוד בה.

רחל גוטליב: ולכן באנגליה בדיוק מהטעם הזה הם חזרו בהם, בתחילה זה היה החוק, ובגלל שלא יכלו לעמוד בזה.

גלי בן אור: הרציונל שאתה אמרת מדבר על זה שהאדם חש סובייקטיבית שהוא נפגע מזה שהוא במאגר.

גלי בן אור: אם אנחנו הולכים על הכיוון הזה אדם שירגיש שנפגע יגיש בקשה.

גלי בן אור: לגבי אותו אדם אנחנו נוכל לבדוק ולעשות את שיקול הדעת שגם אדוני דיבר עליו.

גלי בן אור: משום שאם לאותו אדם יש עבר פלילי, יש כמות גדולה של רישומים.

מיכאל איתן: חבל על הזמן של הויכוח.

מיכאל איתן: זה דבר כל כך פשוט,

רחל גוטליב: חמש שנים הוא לא עבר עבירה, אבל חמש שנים קודם לכן יש לו רקורד מפה עד הודעה חדשה בהרבה מאוד תחומים,

מיכאל איתן: במה?

רחל גוטליב: הוא הורשע בעבר.

מיכאל איתן: אז הוא כל חייו במאגר.

מיכאל איתן: אם הוא הורשע הוא כל חייו במאגר ממילא.

מיכאל איתן: הוא לא יכול לצאת לעולם יותר.

גלי בן אור: אבל אנחנו מדברים על מצב שיש לנו רשימה של תיקים שלא הגיעו עדיין לכלל הרשאה אבל הם תיקים חמורים.

גלי בן אור: לא יהיה לי דרך לדעת, לא יהיה לי דרך לשמור אותו.

מיכאל איתן: הוא במאגר, ואם עבר חמש שנים את מוציאה אותו החוצה.

מיכאל איתן: מה הבעיה?

גלי בן אור: צריך אחד אחד לעבור עליהם.

מיכאל איתן: לא אחד אחד.

מיכאל איתן: לא עוברים אחד אחד היום.

מיכאל איתן: העולם השתנה.

מיכאל איתן: את יותר מידי צעירה בשביל לזכור את העולם כשעבדו אחד אחד.

מיכאל איתן: יש מחשב והוא מוצא אוטומטית את כל אלה שעברו חמש שנים.

מיכאל איתן: זה הולך לפי תאריך, תוכנת המחשב מוציאה לו.

מיכאל איתן: הוא מוחק את הרשומה אחרי חמש שנים וגמרנו.

גלי בן אור: נכון, אבל לא תהיה לי אפשרות להסתכל בפנים ולדעת שזה אמנם עברו חמש שנים אבל לא כדאי,

מיכאל איתן: אין לא כדאי.

מיכאל איתן: שיקול דעת זה משהו אחר, אנחנו עוד לא דיברנו על שיקול דעת.

גלי בן אור: אבל זה בדיוק מה שאנחנו רוצים לדבר.

גלי בן אור: יש לנו למשל את המודל של גרמניה.

גלי בן אור: המודל של גרמניה מדבר על מחיקה אחרי עשר שנים, אוטומטית, אלא אם יש חשש שהוא עלול לעשות פשיעה חוזרת, או שיש לו עבר פלילי.

מיכאל איתן: אבל אצלנו יש יותר חמור, עוד פעם את חוזרת לזה, הוא לא יימחק, בלי שיקול דעת, אם יש לו עבר פלילי.

לילה מרגלית: אם הוועדה הולכת על הרעיון שכל מי שיש לו עבר פלילי זה לא יימחק אם הוא חשוד, לפחות שזה יהיה עבר פלילי שבגינו ניתן היה היום לקחת דגימה.

לילה מרגלית: שלפחות העבר הפלילי יהיה נוגע לאותן עבירות שהיום מקימות עילה ליטול דגימה, כלומר לא עבירה של בנייה לא חוקית או דבר אחר אלא עבירה שאם הוא היה מורשע בה היום זה היה גורר עילה ליטול דגימה.

מיכאל איתן: אני רוצה לסכם את הנקודה, את מה שהגעתי אליו כך, את עמדתי בכל אופן.

מיכאל איתן: דבר ראשון, אנחנו מסכמים שאם הוא הורשע הנתונים שלו יכולים להישאר.

מיכאל איתן: לגבי מי שלא הורשע מקסימום חמש שנים, ויימחק אוטומטית ללא שום שיקול דעת.

מיכאל איתן: ולגבי איזה עבירות אני משאיר את זה לצורך עיון, בגדול הנטייה שלי היא להקל כלומר להרחיב את המסגרת של העבירות שתצדקנה שמירת הנתונים במאגר.

מיכאל איתן: אני מחפש איפה להעביר את הקו.

מיכאל איתן: ואולי, זאת אומרת אולי להקל על עבריינים בעבירות קלות שזה יהיה רק עשר שנים.

מיכאל איתן: את אלה שהורשעו זה יהיה חלק עשר שנים, בעבירות הקלות מאוד, והשאר יישארו כל החיים.

מיכאל איתן: מי שקיבל עונש בבית משפט ונדון למאסר.

אפרת רוזן: מי שהורשע בעבירות שבתוספת בעבר הוא יוכל להישאר לכל החיים, מי שבכל שאר העבירות,

ענבל רובינשטיין: אבל יש גם, גבי לא הספיקה להגיד לך שלגבי כל העבירות יש חוק של התיישנות ומחיקה, לדעתי בישיבה הבאה גם צריך להביא הסבר יותר מדוקדק על הוראות ההתיישנות והמחיקה מהמרשם הפלילי.

ענבל רובינשטיין: כי יש גם תיקים פליליים, גם של אנשים שהורשעו, נמחקים.

ענבל רובינשטיין: ויש כללים אחרים לגבי קטינים, זאת אומרת קטין שהורשע במשהו זה לא כמו בגיר שהורשע במשהו, יש שוני רב,

מיכאל איתן: בגדול, אם מותר למשטרה לצורך חקירות ללכת אחורה ולהסתכל מי היה רשום במרשם הפלילי, גם לפני התקופה, את אומרת נגיד עשר שנים, מוחקים משהו,

גלי בן אור: שבע פלוס עשר, היו"ר מיכאל איתן: שבע עשרה שנה.

גלי בן אור: אם אחרי עשרים שנה מותר למשטרה ללכת ולחפש ולמצוא שלפני עשרים שנה מישהו היה רשום, והיא צריכה את זה לצורך חקירה ויש לה גישה לנתון הזה וזה מותר לה על פי החוק אני מרשה לה גם כאן.

גלי בן אור: זאת אומרת הצמיתות שלנו, בנאדם מורשע, אחרי שבע עשרה שנה מוחקים לפי תקנות המרשם הפלילי מוחקים, השאלה האם המחיקה הזאת היא מחיקה טוטאלית או האם המשטרה בחקירותיה רשאית לבדוק גם את הרישומים ההם.

גלי בן אור: אם כן אז אני משאיר גם את זה.

גלי בן אור: יש עניין של שימוש פנימי ויש עניין של מידע לגופים אחרים.

גלי בן אור: זאת האבחנה בחוק המרשם הפלילי.

גלי בן אור: וכאן אנחנו מדברים רק על מה שמשמש לשימוש פנימי, ולכן מצדיק תקופת זמן ארוכה יותר.

מיכאל איתן: תודה רבה.